© anoXmous @ http://thepiratebay.sx/user/Zen_Bud
Planetens kontinenter omges av grunda hav.
De är omkring 200 meter djupa och ligger på kontinentalsocklarna-
-som kan sträcka sig flera hundra kilometer innan havet blir djupare.
De utgör bara 8 procent av världens hav-
-men här lever den största delen av allt marint liv.
En knölvalshane sjunger för att locka till sig en hona.
Valarna harjust återvänt till sin parningsplats i tropikernas grunda hav.
Ungen är bara några veckor gammal.
Trots att den är tre meter lång och väger nästan ett ton-
-så är den ändå sårbar.
Men mamman vakar över den, och när den blir trött-
-så håller hon den nära ytan så att den kan andas lättare.
De grunda haven runt ekvatorn är utmärkta barnkamrar.
De är varma och lugna och det finns väldigt få rovdjur.
Den lekfulla ungen dricker 500 liter mjölk om dagen-
-men honan får svälta. Här finns ingenting för henne att äta.
Som i många grunda hav så finns det nästan inget liv i det klara vattnet.
Solen skiner året runt, men de närings- ämnen som plankton behöver saknas.
Honan stannar här i fem månader-
-tills ungen klarar vandringen till de planktonrika vattnen vid polerna.
Korallrev är havets oaser. De flesta grunda haven saknar liv-
-men på korallreven lever en fjärdedel av planetens marina liv.
Reven består av polyper, små koloni- Ievande djur, som små havsanemoner.
Ändå är Stora Barriärrevet så stort att det syns från månen.
Det är i själva verket 2 OOO separata rev som bildar en barriär-
-som sträcker sig över 1 600 kilometer längs Australiens nordöstra kust.
Trots sin storlek är det här revet inte det mest artrika i världen.
Det finner man om man beger sig norrut, till Indonesien.
Det finns rev i Indonesien-
-som är hem åt lika många fiskarter som det finns i hela Karibiska havet.
Dessutom finns det tio gånger fler olika korallarter.
Korallerna frodas tack vare mikroskopiska växter - alger-
-som växer innanför polypernas vävnader.
Polyperna fångar förbipasserande godbitar med tentaklerna.
På natten är algerna inaktiva, men då skickar polyperna ut fler tentakler.
Koralldjur äter alltså dygnet runt.
Den här symbiosen innebär fördelar för både polyper och alger.
Tillsammans förvandlar de det karga havet till rika trädgårdar.
De indonesiska reven är så artrika tack vare att de ligger i en skärningspunkt.
Här möts två hav - Indiska oceanen och Stilla havet.
Här måste man titta närmare på allt.
På den här hornkorallen finns två polyper som inte är polyper.
Det är minisjöhästar, världens minsta, mindre än två centimeter långa.
Det är två hanar som stångas om herraväldet över ett revir.
Är det en blixt? Nej, det här är en filmussla.
Musslans spektakulära uppvisning ska kanske skrämma bort nafsande fiskar-
-men det är ingen som vet säkert.
Det finns ormar här också - massor med ormar.
Det här är plattsvansar.
De lägger sina ägg på land, men de jagar i havet.
De är för långsamma för att jaga fisken-
-så de letar efter byten som gömmer sig bland korallerna.
De förlamar bytet med sitt starka gift.
Ormarna är inte de enda jägarna på det här revet.
Stim av mullus och blåfenad trevally jagar samma typ av byten.
De drar till sig ormarnas uppmärksamhet och snartjagar två jaktlag på revet.
Nu har ett 30-tal ormar anslutit sig till sällskapet.
De stora fiskarna skrämmer in bytet i skrevor, där ormarna fångar det.
Allt som smiter från ormarna simmar rakt i gapet på de väntande fiskarna.
Det finns ingenstans att gömma sig.
Medan jägarna finkammar revet ansluter sig fler och fler ormar.
Det här samarbetet mellan ormar och fiskar har nyligen upptäckts-
-för det förekommer enbart på de mest avlägsna reven i Indonesien.
Kanske var det här en vanlig syn en gång i tiden-
-men i dag är bara sex procent av Indonesiens rev oförstörda.
Utanför korallreven tar sanden vid.
När det inte finns nånstans att gömma sig, får man kamouflera sig.
Om den inte rörde på sig, skulle den se ut som en snäcka-
-men det är en bläckfisk.
En flygknot. De stora bröstfenorna döljer kroppsformen-
-och kommer väl till pass när man ska leta efter mat i sanden.
Käkfisken gömmer sig under bottensanden.
Wonderpus-bläckfiskens bett är så kraftigt-
-att den signalerar för att varna andra.
Här och där lyckas växter slå rot, och de betas av den gröna sköldpaddan.
Bandtång är den enda blommande växten som har etablerat sig i havet.
De har bandlika blad och ett vidsträckt system av köttiga rötter-
-djupt nere i sanden.
De kan förvandla havsbottnen till en grönskande undervattensäng.
Det största området finns i Shark Bay i västra Australien.
De här havsängarna täcker ett område på nära 4 OOO kvadratkilometer.
Precis som på prärien Iever hjordar av betesdjur här.
Dugonger...
Dugonger är havets största växtätare.
De blir tre meter långa, väger 500 kilo och livnär sig på bandtångens rötter-
-som de drar upp med sina rörliga läppar.
En hjord kan beta av ett område stort som en fotbollsplan på en enda dag.
Födan är inte jämnt fördelad i grunda hav och kan vara svår att hitta-
-men flasknosdelfiner är nyfikna, energiska och väldigt intelligenta-
-och de har upptäckt ett fiskstim.
De surfar på en våg för att ta sig in på grunt vatten-
-där det är lättare att fånga bytet.
På Australiens västkust står delfinerna inför en ännu tuffare utmaning.
Fisken har sökt skydd vid stranden där vattnet bara är centimeterdjupt.
Delfiner slår ofta med stjärten för att bedöva bytet
-men det verkar inte fungera.
Fisken är gäckande nära, men ändå utom räckhåll-
-så delfinerna prövar en annan teknik.
Med några kraftiga tag med stjärten får de upp farten
-och sen planar de på vattnet.
Farten bär dem över det grunda vattnet och ända fram till fisken.
De riskerar att stranda
-men lyckan står den djärve bi.
Yngre delfiner ligger och tittar på-
-men än så länge är det bara åtta av delfinerna som bemästrar tekniken.
Det mesta livet i tropiska hav finns runt reven och ängarna med bandtång-
-med det finns några spektakulära undantag.
Bahrains öken är kanske inte det första man tänker på i samband med havsfåglar
-men varje år samlas 100 OOO socotraskarvar här för att häcka.
Hettan är olidlig och fåglarna måste flåsa för att inte bli överhettade.
Det verkar inte vara en idealisk plats att föda upp ungar på.
Men det finns inga landrovdjur här.
Den enda källan till förtret är grannarna-
-så alla bon ligger på betryggande ''hackavstånd''.
Men mat, då? Här finns bara sand och det varma, grunda havet-
-som inte tillhandahåller tillräckligt med näring åt så många fåglar.
Vinden är svaret.
Shamal-vindar bär med sig sand till vattnet i Persiska viken.
Sanden bär med sig näringsämnen-
-som förvandlar det grunda havet till rika fiskevatten.
Paradoxalt nog är det Arabiens sand-
-som förhindrar att Persiska viken blir ännu en havsöken.
Valungen har blivit fem månader gammal.
Den har fördubblat sin vikt och tiden i den tropiska barnkammaren är över.
Det är ett varmt och tryggt ställe, men honan har ingenting att äta.
Hon har levt på sina fettreserver i åtta månader och är utsvulten.
Hon måste ge sig av medan hon har energi nog att skydda ungen-
-under den långa resan som väntar.
Över hela tropikerna lämnar knölvalarna ekvatorn-
-och beger sig mot de näringsrika haven på södra och norra halvklotet.
Det är kallare, stormigare och farligare vatten.
Honan och ungen måste hålla ihop.
De signalerar över havets rytande genom att slå på vattnet med fenorna.
Under vintern rasar våldsamma stormar på de tempererade haven.
Vågrörelserna drar upp näringsämnen från djupet.
Men det räcker inte med näring för att det ska finnas liv.
Det krävs även solljus.
På våren, när solen står allt högre på himlen, börjar algerna växa.
Blomningar lika stora som Amazonas regnskog färgar havet grönt.
Varje alg är pytteliten-
-men tillsammans producerar de tre fjärdedelar av allt syre i atmosfären.
De äts av en hel rad förbryllande varelser.
Salper dyker upp i planktonsoppan.
Salperna hakar fast i varandra och bildar kedjor på upp till 15 meter.
De filtrerar vattnet genom kroppen och silar av alger och annat ätbart.
Kammaneter glider genom vattnet. De trivs också i soppan-
-och förekommer periodvis i häpnadsväckande antal.
Krill är räkliknande djur. Räknat i vikt är de jordens vanligaste djur.
Ett enda stim kan innehålla två miljoner ton krill.
Och det är mycket fiskmat.
De grunda tempererade haven livnär de största fiskbestånden på jorden.
Enorma stim vandrar från sina övervintringsplatser för att äta här.
De här stimmen ger föda åt de flesta av världens havsdäggdjur.
Sjölejon är snabba och smidiga nog att kunna ta vad de vill ha-
-och de ser ut att njuta av det.
Mörk delfin, i stim på upp till 200 djur-
-samarbetar för att fånga fisk.
De delar upp stimmen i mer lätthanterliga enheter-
-vilket alla jägarna vinner på.
Vid midsommar har all ytnäring absorberats.
Algerna dör och näringskedjan kollapsar.
Men på några ställen sjuder de tempererade haven av liv hela sommaren.
Längs Kaliforniens kust bär strömmarna hela tiden med sig näring-
-från djupet upp till ytan.
De här uppvällningarna göder skogar av bladtång som frodas i solen.
Tångtornen kan bli höga som trevåningshus-
-och de kan växa en halvmeter om dagen.
Livet bland bladtången är lika dramatiskt som i andra skogar-
-men rollbesättningen är mindre känd.
En hel armé sjöborrar går till angrepp.
Sjöborrarna attackerar bladtångens stjälk, som fäster i underlaget.
Stjälkarna är väldigt sega-
-men varje sjöborre har fem tänder som byts ut efter några månader.
Sjöborrar kapar mängder med bladtång-
-och skapar gläntor som påminner om kalhyggen.
Men de är långt ifrån kala...
Miljontals ryggradslösa djur invaderar havsbottnen.
Det farligaste rovdjuret är en jätte.
Solrosstjärnan är en meter i diameter, och den tycker om ormstjärnor.
Den letar efter byten med hjälp av fötterna.
Kör man filmen snabbare, ser man att rovdjurets aptit på ormstjärnor-
-motsvaras av ormstjärnornas förmåga att hålla sig undan.
Sanddollar, platta sjöborrar, bildar en klunga för att skydda sig.
Men det hjälper inte mot solrosstjärnan.
Rovdjuret sveper magsäcken runt oåren och löser upp deras mjukdelar.
Allt som återstår är deras vita skelett.
Kaliforniens uppvällningar är årstidsbundna och ganska små-
-men i södra Afrika är de så stora att havet kan livnära över en miljon sälar.
Benguelaströmmen sveper längs södra Afrikas västra kust-
-och för med sig näringsrikt vatten till ytan.
Vid Afrikas södra spets möter den Agulhasströmmen, från öster-
-vilket resulterar i ännu mer näringsrikt vatten.
Här lever sälarna av fisk och bläckfisk.
l tempererade hav kan det finnas mer bläckfisk än fisk.
Den tioarmade bläckfisken-
-lägger sina äggkapslar i sand som översköljs av Agulhasströmmen.
Varje kapsel innehåller 100 små bläckfiskar.
De utvecklar pigmentfläckar-
-som de använder för att kommunicera med när de är vuxna.
Eftersom honorna lägger ägg och hanarna försöker köra bort rivaler-
-så har bläckfiskarna sänkt garden.
En stingrocka...
Stingrockan kan bli upp till två meter bred.
Det är den största stingrockan, vilket märks på aptiten.
Ett annat rovdjur är ute på jakt.
Det här är en sandtigerhaj.
Sandtigerhajen blir tre meter lång, men här finns även en dubbelt så stor haj.
Vithajen.
Världens största rovfisk.
l gryningen lämnar Godahoppsuddens pälssälar kolonin för att fiska.
För att komma ut på öppet hav måste de simma över ett smalt sund-
-och det patrulleras av vithajar.
Sälarna simmar verkligen för livet.
Hajen slår till utan förvarning.
Vithajens snabbhet bygger på hög ämnesomsättning.
De lever i kalla tempererade hav.
Bara här finns det tillräckligt med föda för ett så glupskt rovdjur.
När man närmar sig nord- eller sydpolen-
-så blir de kalla och stormiga haven ännu rikare på liv.
Mitt emellan Sydafrika och Sydpolen-
-ligger den isolerade ön Marion.
Ön ligger i de ökända ''Roaring Forties''-
-där hårda vindar driver upp näring från djupet-
-och förser kungspingvinen med gott om mat.
Kungspingvinerna återvänder med mat till ungarna efter tre dagar till havs.
Först måste de bana sig väg mellan stora, ilskna sjöelefanter.
De 200 OOO pingviner som häckar här vittnar om hur mycket fisk det finns.
Kungspingvinens ungar stannar hos mamman i ett år-
-vilket sätter stor press på föräldrarna.
Eftersom de inte kan flyga, måste pingvinerna korsa stranden till fots.
Pälssälar, som har kommit för att para sig, väntar på dem.
Pälssälar brukar äta krill-
-men de här har fått smak på späckrika pingviner.
Pingvinerna må vara fjäderviktare-
-men de har sylvassa näbbar och är väldigt modiga.
Sälen kan mista ett öga. Enda sättet att ta en pingvin är bakifrån-
-och det är fåglarna väl medvetna om.
Bägge djuren är klumpiga i den här terrängen-
-men pingvinen har mer att förlora.
Den klarade sig!
Två av tre pingviner överlever sälangreppen och når sina ungar.
Knölvalarna närmar sig slutet på sin långa färd.
Efter två månader och tusentals kilometer-
-når de polarhaven - både i norr och i söder.
Längst uppe i norr är vintern äntligen över och isen börjar smälta.
Ökedjan Aleuterna, som går västerut från Alaska, gränsar till Berings hav.
När isen smälter rör hårt väder upp vattnet i det här grunda havet.
Lägger man sen till solljus, får man en mycket produktiv blandning.
5 miljoner kortnäbbade blåliror har flugit 1 500 mil från Australien.
80 miljoner sjöfåglar kommer hit på sommaren:
Det är den största koncentrationen någonstans på jorden.
Knölvalarna är äntligen framme.
De stora flockarna med liror fiskar krill.
lbland dyker de 40 meter ner för att nå dem.
En stor knölval äter tre ton krill om dagen.
Under sommaren är polarhaven världens mest produktiva-
-och valarna proppar i sig dygnet runt.
Fettreserverna de bygger upp nu håller dem vid liv under resten av året.
Men de här kan komma att förändras. Fisk- och krillbestånd minskar snabbt-
-och sådana här skådespel kan snart vara ett minne blott.
När honan och ungen når de näringsrika vattnen skiljs de åt.
Har den tur, gör ungen resan från ekvator till pol 70 gånger till-
-och simmar fram och tillbaka mellan de grunda haven-
-där livet finns i sådant överflöd.
© anoXmous @ http://thepiratebay.sx/user/Zen_Bud