© anoXmous @ http://thepiratebay.sx/user/Zen_Bud
Det här är planetens drivhus - djungeln, den tropiska regnskogen.
Såna här skogar täcker bara tre procent av landytan-
- men här lever över hälften av jordens arter.
Men hur får så många olika växter och djur plats att leva här?
På den mörka, fuktiga marken verkar det inte finnas något liv.
De enda livstecknen är ofta det man hör.
En blå paradisfågelhane söker en partner.
Det är ingen dålig uppvisning, men han är inte den enda paradisfågeln här.
Det finns 40 olika arter på Nya Guinea-
- och alla har sin egen uppvisning - den ena märkligare än den andra.
En sköldparadisfågel.
Som många av regnskogens djur undviker paradisfåglar konkurrens.
De här gör det genom att bo på olika delar av den skogsklädda ön.
Den sexstråliga paradisfågeln spelar i en glänta på marken.
Praktparadisfågeln föredrar buskarnas lägsta grenar.
Hans hona har en blygsam dräkt.
Hanen har starka lungor-
- men det räcker inte att fladdra med ögonlocken för att imponera på henne.
Allt hänger på hans uppvisning.
Honorna ser inte mycket ut för världen, men de är väldigt kräsna.
Det är dags för en inspektion på nära håll.
Den högra sidan verkar duga, men hur är det med den vänstra?
Inte illa, men är han tillräckligt praktfull?
Oj då... Hennes sorti säger allt.
Generationer av kräsna honor ligger bakom dessa otroliga uppvisningar.
Ju mer extravagant hanen är, desto större chans har han att märkas.
Nya Guinea ligger i ett tropiskt bälte som omger planeten vid ekvatorn.
Här faller rikliga regn och det är ljust tolv timmar om dagen året runt-
- vilket gör att regnskogen frodas.
Överraskande nog så når bara två procent av ljuset ner till marken.
Här kämpar späda plantor för att växa, men mörkret varar inte för evigt.
Det är alltid sorgligt när en av skogens jättar dör-
- men det är nödvändigt, om skogen ska hålla sig frisk.
Det plötsliga solljuset ger liv åt skogsbottnen.
Ett enda hektar regnskog kan innehålla upp till 250 olika trädarter:
Tio gånger fler än det finns i Storbritannien.
Törsten på ljus gör att alla tävlar om en plats i solen.
Det finns ingen tid att förlora. Ett frö som föll för några dagar sen-
- tränger redan upp genom förnan.
Med så många konkurrenter är det avgörande att få en bra start.
Varje växt har en egen strategi för att göra mesta möjliga av situationen.
De stora trädens frön gror snabbt-
- men deras strategi är att växa långsamt men säkert.
Klätterväxterna satsar på att växa på höjden snarare än på bredden-
- men de behöver ett bra stöd.
Klätterväxternas strategi ser kaotisk ut, men det finns en metodik.
Klängena fungerar som lasson som förankrar den veka stammen.
Klängena är spiralformade. Om stödet rör sig tänjs de ut - de går inte av.
Men de första som fyller gläntan är pionjärer som macarangaträdet.
Deras enorma löv fångar upp mycket solljus, vilket gynnar deras tillväxt.
Macarangaträden växer hela åtta meter om året-
- och drar ifrån nästan alla sina rivaler.
Av alla hundra som startar mot toppen når bara ett fåtal målet.
Deras tillväxt stoppas av bristen på ljus.
Gläntan är borta inom fyra år, men det innebär inte slutet på kapplöpningen.
Det är de långsamväxande träden som vinner i längden.
När de kortlivade pionjärerna faller, tar de långsamväxande träden över.
En 50 meter hög jätte som den här kan behålla sin plats i solen i 200 år.
I toppen finns krontaket - regnskogens maskinrum.
Det är här man hittar det rikaste djurlivet i regnskogen.
Men trots att vegetabilisk föda finns i överflöd-
- så är den inte så lätt att komma över.
Det finns inga årstider, så olika träd bär frukt vid olika tider på året.
Födan är alltså utspridd över ett stort område.
Apor som de här tamarinerna måste leta efter all slags föda för att överleva.
Men i alla världens regnskogar så finns det ett träd som alltid bär frukt:
Fikonträdet.
Fikonträdet är som en magnet för ett stort antal olika djurarter.
I Amazonas är de svarta spindelaporna först på plats.
De här stora primaterna äter mycket fikon-
- men de får inte ha trädet för sig själva särskilt länge.
Snart anländer kejsartamariner.
Tamarinerna älskar också fikon, men de är små och lätta att skrämma bort.
Dödskalleaporna är också små, men de skyddas av sitt stora antal.
De får kanske inte stanna så länge, så de roffar åt sig vad de kan.
Kapucinerna är skogens översittare och de vill ha fikonen för sig själva.
Fikonträdet bär frukt året runt.
När det är ont om annan mat så kan man alltid hitta de här frukterna nånstans.
Även för lövätare som vrålapan är de mogna fikonen för goda att missa.
Och vrålapor är för stora för kapucinerna att jaga bort.
Fikon är så populära att 44 olika typer av fåglar och apor-
- kan jobba i skift på ett enda träd.
Eftersom fruktträden är så viktiga, lever många apor i revir.
Bor man i en trädtopp, är det här ett utmärkt sätt att hävda sitt revir.
Siamangernas sång börjar som en duett mellan den dominanta hanen och honan.
Snart stämmer resten av familjen in, och det blir ett väldigt liv.
Ropen kan höras på över 1,5 kilometers avstånd och budskapet är tydligt:
De säger åt alla siamanger i grannskapet att hålla sig undan.
Häruppe genljuder luften av siamangernas rop-
- men i djungelns otroliga mångfald finns det fler som vill göra sig hörda.
Varje nivå verkar ha sin egen melodi.
Tidigt på morgonen är skogskören extra aktiv.
Ljud färdas längre i den svalare luften.
Men få läten färdas lika långt i den täta vegetationen som det här:
En orangutanghanes djupa bas.
Mitt på dagen är allt stilla och den varma luften dämpar alla ljud.
Framåt eftermiddagen börjar en ny ensemble värma upp.
Insekter sjunger i harmoni med varandra i en slags växelsång.
Många sångare har en tidtabell-
- och precis klockan sex stämmer cikadan upp.
På natten kliver en ny orkester fram.
För oss är det här en öronbedövande kakofoni-
- men grodöron kan bara uppfatta sina artfränders läten.
Parningsropen ekar från alla håll.
Flyggrodhanarna kastar sig från trädtopparna.
De använder sina simhudsförsedda fötter som fallskärmar.
De här grodorna håller mest till i krontaket-
- och kommer bara ner för att para sig.
När de har intagit sina platser, börjar de sjunga för de osynliga honorna.
Nu är det dags för honorna att göra sitt drag.
Det är gott om friare, men den här honan har redan bestämt sig.
Hon beger sig mot det starkaste lätet-
- för starka läten kommer från stora grodor, och stort är bäst.
Men för att nå honom, måste hon passera en rad mer småväxta friare.
Deras enda chans att få para sig är att passa på när honan passerar.
Han lyckas, men det kommer nya honor hela tiden-
- så det är inte över förrän den feta grodan har sjungit färdigt.
Fötterna är bra till annat än glidflygning.
Här blir man femte hjulet under vagnen...
Alla hangrodor har torra tummar-
- som gör att de kan få ett stadigt grepp runt de fuktiga honorna.
Här är det "först till kvarn" som gäller.
Den fuktiga luften gör att grodorna är mindre beroende av vattensamlingar.
De här lägger inte ens sina ägg i vatten.
Äggen torkar inte ut, och häruppe är de skyddade mot rovdjur.
Det regnar förvånande nog inte varje dag i regnskogen-
- men det faller ändå mer regn här än nån annanstans:
I genomsnitt över två meter per år.
Ett enda träd kan suga upp hundratals ton vatten varje år.
Träden använder inte allt vatten, så mycket stiger i form av ånga-
- och bildar dimma och moln.
I Amazonas, världens största regnskog-
- så kommer hälften av allt regn från moln som träden givit upphov till.
Med så mycket regn är det inte konstigt-
- att många av världens största floder finns i regnskogar.
Den höga luftfuktigheten i skogen skapar perfekta förhållanden för-
- en märklig värld som bygger på förruttnelse.
De amöbalika slemsvamparna-
- glider runt på ytan och livnär sig på bakterier och multnande vegetation.
Äkta svampar frodas också på organiska lämningar.
Det här är fruktkropparna:
Det enda synliga tecknet på ett vidsträckt underjordiskt nät - mycelet.
I tempererade skogar är förnan rik på näringsämnen.
Så är det däremot inte här.
De näringsämnen som når marken lakas ut av regnen-
- men svamparnas mycel är förenat med träden.
När de bryter ner dött material återför de viktiga mineraler till träden.
Och här sker nedbrytningen snabbare än nån annanstans på jorden.
Man tror att det finns nästan en miljon olika svamparter i tropikerna.
De allra flesta är fortfarande okända.
En sak är säker - utan svampar skulle det inte finnas några regnskogar.
Ingenting går till spillo i regnskogen.
Svamparna blir mat åt exempelvis de här skalbaggslarverna.
Larverna hittar svampen utan problem eftersom föräldrarna visar vägen.
Otroligt nog så lever 80 procent av alla insekter i djungeln.
Få är lika framgångsrika som myran. Det kan finnas åtta miljoner på ett hektar.
Men regnskogens myror saknar inte fiender.
De här ponerinmyrorna uppvisar oroväckande symptom.
Sporer från en parasitsvamp-
- har trängt in i deras kroppar och hjärnor.
Den infekterade hjärnan får myran att klättra uppåt.
Den är helt förvirrad och griper tag i ett strå med mandiblerna.
När arbetsmyrorna upptäcker en drabbad-
- bär de genast bort den långt från kolonin.
Det kan verka hårt, men det här är anledningen.
Likt ett science fiction-monster-
- tränger parasitsvampens fruktkropp fram ur myrans huvud.
Efter ungefär tre veckor släpper den ifrån sig de dödliga sporerna.
Alla myror som befinner sig i närheten riskerar att dö.
Svampen kan slå ut hela myrkolonier-
- och det är inte bara myror som faller offer för den.
Det finns tusentals olika svampparasiter-
- och otroligt nog specialiserar sig var och en på en enda art.
Men de här angreppen har en positiv effekt på regnskogens mångfald-
- eftersom såna här parasiter hindrar en viss art från att ta överhanden.
Ju talrikare en art blir, desto större är risken att den angrips.
Den hårda konkurrensen har fått regnskogens djur att specialisera sig.
Det här djuret, som lever på Borneo, har en ovanlig specialitet.
Pälsfladdraren kallas även för "flygande lemur".
Det är inget bra namn, för den kan inte flyga och är ingen lemur.
Ingen vet säkert vem dess närmaste släkting är.
Pälsfladdraren äter späda blad-
- och för att få i sig tillräckligt måste den röra sig från träd till träd.
Bladen är inte särskilt näringsrika, men den gör inte av med mycket energi.
En pälsfladdrare kan förflytta sig drygt tre kilometer på en natt-
- men det går lätt tack vare att den kan glidflyga.
Hemligheten för att lyckas i regnskogen heter specialisering-
- och det har lett till mycket nära band mellan vissa växter och djur.
Det här är kannrankor, som också finns på Borneo.
De lever i väldigt mager jord-
- och livnär sig på insekter som lockas till nektarkörtlar på kammen.
Kannans hala insida gör det nästan omöjligt att undkomma.
De flesta drunknar.
Längst ner i kannan utsöndras enzymer som löser upp insekterna-
- så att växten kan ta upp näringen.
Men alla besökare faller inte offer för kannrankan.
Den röda krabbspindeln lever hela sitt liv i kannan-
- förankrad i en silkestråd.
I stället för att spinna nät förlitar den sig på kannan för att fånga föda.
När en myra trillar i, väntar spindeln tills den drunknar-
- firar sig ned och fiskar upp den.
En levande myra är för farlig för spindeln.
Genom att utnyttja kannan kan spindeln fånga större skrovmål.
Och spindeln stjäl inte allt från kannrankan.
Resterna hamnar i vattnet och ger växten omedelbar näring.
Annan föda, som mygglarver, verkar vara utom räckhåll-
- men spindeln har ännu ett trick.
Genom att ta med sig syre i en bubbla kan spindeln dyka till kannans botten.
När bytet är fast, halar sig spindeln upp med hjälp av sin säkerhetslina.
Kannan förser spindeln med allt den behöver, men den är inte ensam.
I regnskogen är det konkurrens om allt, till och med en kannranka.
Specialiseringen ligger till grund för regnskogens mångfald-
- men det är så svårt att hitta föda här att de flesta djuren är små.
Men det finns undantag.
Det här är Kongo i Afrika.
Det är en vidsträckt vildmark och den minst utforskade av alla regnskogar.
Uppifrån liknar skogen dem som växer i Amazonas eller Sydostasien.
Men på marken träffar man på oväntade företeelser.
Skogen genomkorsas av oändliga stigar-
- som har gjorts av något stort.
Skogselefanter vandrar långa sträckor i jakt på föda-
- men för att överleva måste de komma ut från skogens mörker.
Gläntor som den här lockar till sig elefanter från när och fjärran.
De här elefanterna lever i mindre grupper än sina kusiner på savannen.
Det kan vara första gången på en månad som en grupp träffar en annan.
För tjurarna är det ett välkommet avbrott i deras ensamma tillvaro.
Och de är inte de enda djuren som lockas till gläntan.
Skogsbufflar och busksvin gör också regelbundna besök-
- liksom bongoantilopen, som man sällan ser nån annanstans.
Djuren kommer hit för att tillgodogöra sig en livsviktig del av sin kost-
- som ligger begravd under leran.
Elefantens snabel är ett perfekt verktyg för att komma åt den.
Först måste elefanten blåsa bort det översta slamlagret.
Äntligen når den sitt mål.
De äter lera som innehåller mineraler som saknas i deras vanliga kost.
Det må vara lera, men det finns inget som berikar blodet lika bra.
Leran absorberar även gifter som finns i många växter som elefanterna äter.
Det finns andra fördelar med att komma hit.
Det här är den enda platsen där så många skogselefanter kan samlas.
När de återvänder till skogen, måste alla gå åt sitt håll igen.
Om stora djur är sällsynta i regnskogen-
- så är grupper av stora djur som lever tillsammans ännu sällsyntare.
Det här jaktlaget är både skräckinjagande och stort.
I jakten på föda rör sig schimpanser obehindrat mellan marken och krontaket.
De är ett av de få djuren i regnskogen som kan göra det.
Fikon utgör en viktig del av schimpansernas kost-
- och vissa kan inte få nog av dem.
Det är nåt visst med den här skogen i Uganda.
Här finns det frukt i överflöd.
Finns det mycket föda så finns det många schimpanser.
Den här gruppen består av 150 djur - den största man känner till i Afrika.
De är så många att de behöver ett stort revir och många fikonträd-
- och de är beredda att slåss för det.
De här lätena signalerar en räd in på grannreviret.
När de lämnar kärnområdet tystnar de och stannar ibland och lyssnar.
Spår efter fienden undersöks noga.
Schimpansmilisen har nått sitt revirs yttersta gräns.
Alla intar högsta beredskap.
De väntar och lyssnar.
Ropet från en okänd schimpans höjer spänningen. Ovissheten är stor.
De vet ännu inte hur stor den rivaliserande gruppen är.
Deras grannar äter i ett fikonträd, ovetande om den nalkande faran.
Patrullen ger sig av.
De måste vara tysta tills de är sina rivaler inpå livet.
De anfaller!
Angriparna vrålar och trummar på träd för att skrämma sina motståndare.
Flera hanar ger sig på en av motståndarnas honor.
Det är ett våldsamt angrepp och hon har tur som överlever.
För andra går det sämre.
När slaget är vunnet utspelar sig en makaber scen.
En av motståndarnas ungar har dödats.
Gruppens medlemmar delar på den lilla kroppen och äter upp den.
Det är logiskt att döda någon som konkurrerar om födan.
Men man vet inte varför de äter upp den döda schimpansen.
Det kanske helt enkelt är en chans att få i sig lite extra protein.
Lagarbete har gjort den här gruppen framgångsrik-
- men de når snart gränsen för sitt herravälde.
Konkurrensen om föda garanterar att en art aldrig kan dominera regnskogen.
Regnskogens mångfald har haft ett pris.
Det är världens mest välbalanserade ekosystem-
- men balansen rubbas lätt av den andra människoapan:
Schimpansens närmaste släkting... Människan.
© anoXmous @ http://thepiratebay.sx/user/Zen_Bud