© anoXmous @ http://thepiratebay.sx/user/Zen_Bud
Vidsträckta öppna slätter.
Väldiga vidder.
Kuslig tystnad.
Men alla känslor av tomhet är en illusion.
Slätterna på vår planet livnär den största samlingen djur på jorden.
I centrum för allt som sker här står en enda växt:
Gräs.
Den mirakulösa växten täcker en fjärdedel av jordens landyta.
Grässlätter finns där det regnar lite-
- men inte tillräckligt för en skog.
Vissa är jättelika.
Den centralasiatiska stäppen sträcker sig en tredjedel runt jorden.
Det är sommar, och örnar seglar på uppvindarna-
- och söker av marken i jakt på byte.
I Mongoliet är en av jordens största förflyttningar i full gång.
Det är få som får bevittna den märkliga årliga händelsen.
Mongoliska getgaseller.
Man tror att det finns två miljoner exemplar, men ingen vet med säkerhet.
Mesta tiden är de utspridda över landskapet-
- men de samlas en gång om året för att kalva.
Nästan alla kalvar inom de närmaste tio dagarna.
I det öppna landskapet är gemensam kalvning säkrast.
Det är svårt för rovdjur att smyga sig på med så många vakande ögon.
Utan buskar och träd finns det bara en sak att gömma sig bakom:
Gräs.
Och det är inte särskilt effektivt.
Det är även svårt för rovdjuren att föda upp ungar på grässlätterna.
Det finns inga träd, så örnarna får bygga bo på marken.
Alla som lever på de stora slätterna är utsatta för elementen.
Eld orsakar panik i hjorden.
Gaseller är skapta för att springa, och även små kalvar springer ifrån elden-
- om de kan undvika att trampas ned.
Inget står i vägen och lågorna slukar allt som inte kan fly.
Stora mängder gräs, värdefull föda, har gått förlorad.
Och med den de gamla och svaga.
Gasellerna drar vidare till nya betes- marker och lämnar förödelsen bakom sig.
Fågeln Fenix reser sig ur askan.
Gräs är en otrolig överlevare.
Det växer ut från en skyddad del vid roten-
- och gräset är därför nästan outplånligt.
Det återhämtar och förökar sig snabbt-
- och täcker mer av jordens yta och föder fler djur än någon annan växt.
Blodnäbbsvärmare - en och en halv miljard drar fram över Afrikas savann.
Det här är världens talrikaste fågel.
Vissa flockar är så stora att det kan ta fem timmar för dem att flyga förbi.
Gräs är det enda som kan ge föda till plågoris av den här storleken.
De glupska svärmarna slukar alla frön.
Och bladen och stråna betar stora antilophjordar av.
Den östafrikanska savannen livnär närmare två miljoner gnuer.
De betar av gräset och lämnar nästan inget efter sig.
Men gräset återhämtar sig inom dagar-
- och fortsätter livnära världens största hjordar.
Gräs finns inte bara i tropikerna.
Det lyckas även växa i den bistra kylan i Arktis.
Bortom trädgränsen är vår planet karg och täckt av is och snö.
Ett isigt ingenmansland i världens utkanter.
Men under en kort period varje år släpper mörkret sitt hårda grepp.
Temperaturen stiger och gräs som har legat frusen i vintervila-
- spirar på nytt.
Arktis blir återigen grönt.
När isen drar sig tillbaka framträder ett slättland stort som Australien.
Det här är den arktiska tundran.
Det är en öde och tyst vildmark, men det kommer snart att förändras.
Snögäss.
De övervintrar vid Mexikanska golfen och flyger på våren över Nordamerika-
- för att nå den arktiska tundran.
Fem miljoner fåglar gör den här resan varje år.
Den nästan 500 mil långa flytten har tagit dem tre månader.
Utmattade och uthungrade landar de norr om polcirkeln-
- äntligen tillbaka på sina vanliga häckningsplatser.
Snögäss håller ihop hela livet. Paren måste genast markera en boplats.
Det är ont om bra platser, och det finns grälsjuka grannar övarallt.
Striderna kan bli våldsamma.
Uppfattat!
Det är en lång resa, men under en kort period är tundran perfekt för bete.
Gräset växer kraftigt under den korta sommaren, och här finns färre rovdjur.
Här är det förhållandevis säkert att bygga bo på marken.
Honan måste dock ruva äggen i tre veckor-
- och under hela den tiden är hon mycket sårbar.
En polarräv ser ut över kolonin. Hon har väntat på gässen hela vintern.
Det är omöjligt att smyga sig på.
Lyckan står kanske den djärve bi.
Kolonin försvarar sig väl. Det finns inga lätta byten här.
Hon jagas bort från alla bon, men hungern driver henne att fortsätta.
Det finns fler ägg än hon orkar äta.
Men ruvningstiden är kort, så hon gömmer mycket av bytet till senare-
- när alla gäss är borta.
Längre söderut är större rovdjur ute på jakt på tundran.
Vargar. Det är en än större utmaning för dem att finna föda på slätten.
Deras byte är även svårt att hitta.
De har letat i dagar utan att finna ett tecken.
Någonstans i det här oändliga landskapet finns mat till dem.
Det är det här: Karibourenar.
De vandrar fem mil om dagen och över 300 mil under sommarmånaderna.
Vargarna får svälta om de inte lyckas.
Men det är inte lätt att finna ett byte som hela tiden förflyttar sig.
Irriterande insekter och jakten på nytt bete driver dem hela tiden vidare.
En varg har slutligen fått upp spåret.
Karibourenarna är i närheten.
Äntligen en chans.
Jakten börjar.
Vargen skrämmer upp hjorden, så att de svaga och unga skiljs ut.
En kalv kommer bort från modern.
I gåskolonin är det högsommar och äggen kläcks.
Ungarna kläcks inom ett eller två dygn med otrolig precision.
Det finns nu en miljon gässlingar i kolonin.
Räven tar fortfarande så många hon kommer åt.
Ibland räcker munnen helt enkelt inte till.
Hon får nöja sig med en.
All mat grävs inte ned. En del behövs genast.
Hon har sju hungriga ungar att mätta.
Deras aptit ökar, så modern måste jobba hårt för att ge familjen mat.
Bara feta och friska ungar överlever den arktiska vintern.
Det stora flertalet gässlingar frodas.
Föräldrarna leder dem till tryggheten i vattnet så snart de är starka nog.
För rävarna är nu överflödets tid slut.
Men modern har gett sina ungar bästa möjliga start i livet.
Gässen fortsätter att beta på tundran sommaren ut-
- då de tvingas söderut över vintern.
Här i norr är solstrålarna svaga och gräset växer bara några månader.
Men längre söderut är somrarna längre och gräsmarkerna blomstrar.
Nordamerikas prärier.
Den rika betesmarken livnärde de största hjordar som har funnits.
Det fanns 60 miljoner bisonoxar, men inget djur klarar rovjakt-
- och förstörelse av miljön.
För 100 år sedan fanns det bara ett tusental bisonoxar kvar.
Arten återhämtar sig nu tack vare ett rigoröst skydd.
Växtsäsongen är lång och här kan gräset livnära hjordar året runt.
En bisontjur väger ett ton.
Under högsommaren är tjurarna feta och starka, men bara ett fåtal parar sig.
Exakt vilka lyckliga få ska nu avgöras.
På tempererade slätter jorden runt är sommaren en tid för fortplantning.
Nu blommar gräset.
Slätterna får även nya färger.
Blomningen i norr har sin motsvarighet på södra halvklotets grässlätter-
- och ingenstans är den mer imponerande än på Sydafrikas veld.
Alla tempererade slätter är inte lika färggranna på sommaren.
Midsommar på Tibetanska högplatån.
Det är den högst belägna av jordens stora slätter.
Trots de hårda förhållandena växer tillräckligt med gräs för att livnära-
- de beteshjordar som lever på allra högst höjd i världen - jakarnas.
Livet är hårt även på sommaren.
Temperaturen stiger sällan över noll grader, och luften är tunn.
Det är även ovanligt torrt av en mycket stor anledning:
Himalaya.
Den mäktiga bergskedjan fungerar som en barriär för moln söderifrån-
- och ger en gigantisk regnskugga som gör Tibet till ett torrt område.
Gräset håller sig vid liv även när vindar-
- torkar upp den lilla fukt som finns kvar i jorden.
Så länge gräset överlever gör även betesdjuren det.
Vildåsnor.
Hingstarna slåss om reviren.
De som har de bästa har störst chans att locka till sig en flock ston.
Det är en yster dans.
Det var en seger, men han kan inte räkna med att stona dyker upp.
Åsneston är mystiska varelser.
De kommer och går som de vill, och deras beteende tycks obegripligt.
De är högplatåns nomader.
De vandrar långa sträckor över den torra slätten i jakt på oaser.
Men när de finner paradiset äter och dricker de bara några timmar-
- och återvänder sedan till torkan utan synbar anledning.
Vildåsnan är mest iögonfallande i det här höga gränslandet-
- men den talrikaste gräsätaren i Tibet bor under marken.
Pika är en släkting till kaninen och lever även den av gräs.
Pikan går aldrig långt från boet på den utsatta högplatån-
- men trots det är ockupanter framme så fort de får chansen.
Stäppskrikor och snöfinkar kan vara irriterande-
- men de tolereras för att de erbjuder ett värdefullt varningssystem.
Den bisarra tibetanska räven är pikans värsta fiende.
När den jagar kryper den ihop för att inte synas.
Den udda kroppsformen underlättar.
Men varför har den fyrkantig nos?
På sommaren värms högplatån upp och drar till sig fuktig luft söderifrån.
Men regnet kommer aldrig.
Den fuktiga luften tvingas uppåt av Himalaya-
- och kondenserar till jättelika regnmoln.
De här molnen släpper allt regnvatten på den södra sidan av bergen.
Topparna som gör Tibet torrt-
- orsakar även monsunregnen som ger Indien dess grönska.
De rikliga regnen och det tropiska solskenet gör att gräset frodas.
Elefantgräset är världens högsta.
Gräs som når över en elefant kan dölja alla möjliga överraskningar.
En florikantrapphane.
Det är ett styvt arbete att fånga en partners uppmärksamhet i högt gräs.
På grässlätterna i Indien lever några av de största gräsätande däggdjuren.
Och några av de minsta.
Dvärgsvin är inte större än kaniner.
Det är det minsta och sällsyntaste av alla vildsvin.
Hon är sysselsatt med att samla in gräs, men inte till mat.
Hon bygger ett bo.
Varje kulting må vara så liten att den ryms i en handflata-
- men hon har tio stycken.
Gräs kan växa så här högt, om det får obegränsat med sol och vatten.
Men på de flesta tropiska slätterna åtföljs regnperioden av torka.
På de afrikanska savannerna letar gräsätare efter gräs och vatten.
Utan regn utsätts slätterna för erosion.
Gräset kan då förlora greppet.
Elefanterna är i omedelbar fara. De måste dricka nästan dagligen.
Drivna av törst vandrar de tiotals mil över de uttorkade slätterna.
Honorna förlitar sig på minnet och leder familjerna-
- till de speciella vattenhål som har räddat dem under tidigare år.
Här finns fortfarande vatten-
- men de måste dela det med mycket törstiga djur av alla slag.
Det är spänd stämning.
Elefanterna kontrollerar vattenhålet-
- men när mörkret faller förskjuts maktbalansen.
Törstiga elefanter fortsätter att anlända under natten.
Det är svalare att vandra då.
I mörkret blir det ombytta roller.
Elefanterna har inte mycket bättre mörkerseende än människor.
Men lejonen har mycket känsligare ögon.
Kattdjuren är hungriga, och elefanterna tycks uppfatta det.
Lejon brukar inte jaga elefanter-
- men vid nödsituationer får man ta till nödlösningar.
I den här flocken finns ungar. Det är lättare byten.
Men hur kommer man åt dem?
De vuxna elefanterna står runt ungarna. Det är en ogenomtränglig grå mur.
Några utmattade eftersläntrare anländer fortfarande.
En av dem är ensam.
Men den är för stor att ge sig på.
Den här ser lite mindre ut.
Ett ensamt lejon är chanslöst-
- men det här är en hel flock.
De är 30 stycken, och de är specialister på elefantjakt.
Den här elefanten ger föda till hela flocken i minst en vecka.
Elefanterna vet att vattenhålen är farliga, men de har inget val.
De dramer som utspelar sig är en grym påminnelse om-
- hur viktigt vattnet är för allt liv på de här slätterna.
När torrperioden slutligen är över-
- genomgår Afrikas brända savanner en radikal förvandling.
Regn drar över kontinenten och det överlevande gräset växer upp igen.
Och hjordarna återvänder.
De har varit utspridda i månader-
- och har kämpat för sin överlevnad runt de små vattenhålen.
Nu är det goda tider igen.
Några få savanner är mycket speciella.
Här rinner regnvatten från när och fjärran över de platta slätterna.
Gräset står under vatten, men det växer ändå.
Översvämningar, bränder, stekande sol och minusgrader - gräset klarar allt.
Efter sex månader av torka ersätts den torra jorden av gräs.
De spirande skotten drar till sig djur från långt håll.
Många gör väldiga vandringar för att ta del av överflödet.
Vissa rådiga djur lever här året runt.
Babianerna lever här permanent-
- men de måste ändra sitt beteende på de nu översvämmade slätterna.
Det finns mycket att äta, men det kan vara lite obehagligt att nå födan.
Vattnet är ett problem för ungarna-
- men de vet var de ska sitta för att hålla sig torra.
Det är mer än väl värt att bli lite blöt för att få en saftig snigel.
De djur som har överlevt den torftiga torrperioden får nu sin belöning.
På vår årstidsbundna planet ger slätterna ett liv i nöd eller överflöd.
Under överflödets tid livnär slätterna den största samlingen djur på jorden.
© anoXmous @ http://thepiratebay.sx/user/Zen_Bud