© anoXmous @ http://thepiratebay.sx/user/Zen_Bud
Jordens båda poler är täckta av is.
De är de största och mest krävande vildmarkerna av alla.
Ingen annanstans är årstidsväxlingarna lika extrema.
De får isen att förflytta sig framåt och dra sig tillbaka varje år.
Allt liv här styrs av den omständigheten.
När de första polarforskarna begav sig söderut-
- fann de slottsliknande formationer som markerade början på outforskat land.
När de såg dessa imponerande torn måste de ha undrat vad som väntade dem.
Under den svåra färden blev isen alltmer dominerande-
- men de var ändå oförberedda på den värld av is som uppenbarade sig.
Terra incognita - okänd mark.
På jordens sydpol ligger kontinenten Antarktis, som är lika stor som USA.
90% av all is på jorden finns här.
Denna frusna värld är till största delen öde - tills våren kommer.
Adéliepingviner. Som har bråttom.
Tiden går. I stället för att vänta på sommarens töväder-
- skyndar sig nykomlingarna söderut över det frusna havet.
De har kommit för att häcka, men sommaren är kort-
- så de måste komma fram innan islossningen.
När isen dra sig tillbaka, kan livet flytta längre söderut.
Vattnen runt Antarktis är rika på föda. Besökare kommer från vida omkring.
Stora mängder hakremspingviner kommer i land för att häcka.
De lägger aldrig ägg direkt på isen så de nakna klipporna är eftertraktade.
De bästa ställena är värda att klättra upp till.
Klipporna färgas rosa av spillningen efter tiotusentals häckande pingviner.
Bara i en värld av is kan nakna klippor betraktas som en oas.
Några beger sig till kontinentens mitt för att hitta den.
Det här är nunataker, bergstoppar i en bergskedja-
- som sticker upp ur den drygt 1,6 km tjocka isen.
Den spöklika tystnaden bryts först när våren kommer.
Ispetrellerna har kommit och börjar sin uppvaktning.
Antarktispetrellerna är jordens sydligaste fågelkoloni.
De har flugit nästan 50 mil från havet för att komma till häckningsplatsen.
När äggen kläcks måste de flyga 100 mil för att hämta mat i havet.
De värdefulla boplatserna måste skyddas mot fåglar som vill ta över dem.
När äggen är lagda tar de en paus och putsar fjäderdräkten.
Sydpolslabben vet att utnyttja möjligheter.
Men labbarna är inte i petrellernas närvaro av en slump.
De har väntat på dem.
Dessa fåglar behöver inte flyga till havet för att få mat.
Labben är den allra sydligaste rovfågeln.
Den utnyttjar petrellens desperata behov av snöfria klippor.
Inte ens vid midsommartid är mer än 3% av Antarktis isfritt-
- och nästan all den barmarken finns på samma ställe:
På Antarktiska halvön.
Landtungan sträcker sig längre norrut, så hit kommer våren först.
Tövädret får isen i vikarna att smälta-
- och de blir en tillflyktsort från den stormiga Södra oceanen.
Något rör sig i djupet.
Knölvalarna har färdats 800 mil för att komma till de här vattnen.
De fångar krill, räkliknande djur som samlas i stora mängder-
- så fort isen drar sig tillbaka.
Grupper av valar dyker in bland krillen-
- med spiralliknande, samordnade rörelser.
Sedan svänger de, blåser ut luft och stiger mot bytet.
Krillen samlas ihop när luftbubblorna sluter sig runt dem.
Valarna jobbar dygnet runt. Tillgången på mat varar inte länge.
Sommaren lider redan mot sitt slut och snart måste de vända norrut.
Solen lyser allt svagare och havet fryser till.
Den mest märkbara årstidsväxlingen på planeten har tagit sin början.
Isen växer med en otrolig hastighet. Den växer 4 km per dygn.
På några veckor blir kontinenten dubbelt så stor.
Livet lämnar Antarktis.
Men en varelse har just kommit.
Varje vinter lämnar kejsarpingvinen sin bekväma tillvaro vid havet-
- och påbörjar en förbluffande resa.
De beger sig till sin häckningsplats, nästan 16 mil inåt landet.
Till slut är de framme vid platsen där de kläcktes.
En skyddad plats, omgiven av isberg som frusit fast i havet.
Här ska nästa generation födas.
Men först måste de hitta en partner.
Hanarna sjunger serenader.
Om en hona svarar, bildar de par och står stilla som statyer.
Nya par bildar starka förbindelser och verkar oberörda av skränandet.
För att göra relationen riktigt stark, går hanen ut med sin hona.
Den korta uppvaktningen är slutförd. Ingen tid får gå förlorad.
Med en sådan press att prestera kan det vara svårt att hålla sig kvar.
Flera veckor senare verkar de flesta parningar ha lyckats.
Men att åstadkomma ett ägg har tagit på krafterna.
Honorna har inga krafter kvar till att ruva.
Hanen tar över. Det är 20 minusgrader-
- så bytet måste ske snabbt annars blir ägget nerkylt.
I brist på snöfria klippor, stoppar hanen in ägget i en ficka-
- där det hålls varmt.
Här krävs verkligen ett bra samarbete.
De utsvultna honorna återvänder nu till havet ensamma.
Samma väg som de gick tillsammans med hanarna en månad tidigare.
Nu kommer solen knappt upp över horisonten.
I takt med att dagarna blir kortare, försvinner värmen från kontinenten.
Medan honorna är borta genomgår kolonin en märklig förvandling.
Hanarna formar grupperingar, fortfarande med äggen ovanpå fötterna.
De samlas tätt tillsammans som ett sätt att hålla sig varma.
Vi ser hur klungorna hela tiden ändrar form-
- när var och en försöker komma längre in i värmen.
Pingvinerna samsas bra trots trängseln och det är nödvändigt.
Om de skingras, om så bara en stund, går värdefull värme förlorad.
Det är mycket viktigt att omgrupperingarna sker snabbt.
Bara om de hjälper varandra kan de klara kylan och skydda äggen.
Men den största prövningen återstår.
Med vintern följer snöstormar som får temperaturen att sjunka.
Det är nu 60 minusgrader.
Fåglarna i klungans utkant känner stormvindarna på 40 meter per sekund-
- och skyddar därmed de som för tillfället har en plats i mitten.
Övergivna av solen är hanarna ensamma med äggen-
- i den kallaste och mörkaste vinter som finns på vår jord.
Vid nordpolen går solen upp för första gången på månader-
- och lyser upp en annan värld av is.
Till skillnad från Antarktis är Arktis ett fruset hav, omgivet av land.
Här närmar sig vintern sitt slut, men den kala vildmarken är täckt av is.
Ejdrarna bryter tystnaden.
De har stannat och trotsat vintern-
- stället för att flyga till varmare klimat.
Flockar på 40000 fåglar flyger över de frusna vidderna.
De har samma mål: En polynia, en vak i havsisen-
- som hålls öppen hela vintern av starka havsströmmar.
Denna ovanliga fågeldamm erbjuder natthärbärge-
- och när dagen gryr ett tillfälle att skaffa mat.
Bara tio meter under isen är havsbottnen täck av musslor.
De måste passa på när vattnet är stilla.
Ejdrarna måste skynda sig innan tidvattnet vänder.
Tillfället är kort. När strömmen blir stark igen-
- gäller det att snabbt ta sig upp.
Dessa permanenta vattenhål i isen skänker föda under hela vintern.
Middagsgästerna lockar till sig fler besökare.
I Arktis är alla öppningar i isbarriären en möjlig livlina.
Myskoxen skapar egna.
Dessa jättar klarar att krossa skaren för att nå växtligheten under den.
Och det innebär att fler övervintrare kan ta del av maten.
Fjällripor sällar sig till myskoxarna-
- och sällskapet växer under dagen.
Denna udda samling växtätare passerar inte obemärkt.
En fjällräv.
Myskoxen har nyligen kalvat.
För räven är det ett tillfälle att leta efter något ätbart.
Men 500 kilo arg myskoxe är inget att leka med.
Kalvarna föds tidigt på våren-
- för att de ska få ut så mycket som möjligt av sommaren.
Det gäller att vänja sig vid livet här-
- som är härligt ena stunden och livshotande nästa.
Till och med på våren är vindarna mycket kalla.
Kalven måste hålla sig nära mamman för att inte komma bort i snöstormen.
Polarvargar.
De är nästan omöjliga att upptäcka-
- men myskoxarna drar sig instinktivt till högre terräng.
De ställer sig i ring runt kalvarna som en svårgenomtränglig mur.
Men vargarna riskerar inte att bli skadade idag.
En kalv hamnade på efterkälken när hjorden fick bråttom i väg.
För varje dag som går, klättrar solen högre på himlen-
- och strålarna lyser mer direkt på Arktis.
Det är vår och nytt liv börjar spira.
Isbjörnsungarna kikar fram ur idet som de föddes i.
Mamman sträcker på benen efter fem månader under snön.
De är bara två månader gamla och följer mamman instinktivt.
En brant sluttning är bästa stället för ett ide-
- men det är svårt att lära sig gå där.
Det ser ut som de leker, men det är viktig träning inför framtiden.
Det finns ingen mat på sluttningarna. Familjen måste ut på det frusna havet-
- innan mammans mjölk sinar.
Två veckor senare är de redo.
Ute på havsisen kan honan jaga säl, men hon måste vara en vaksam mor-
- för att skydda ungarna i denna farliga värld av is.
Den årliga islossningen har börjat.
Det är en prövningens tid för björnfamiljen.
Varannan unge överlever inte sitt första år ute på isen.
Allteftersom solen lyser starkare, verkar havsisen leva ett eget liv.
Smältvatten från glaciärer strömmar från land och påskyndar issmältningen.
Havet byter ständigt skepnad när isflak förflyttas av vindar och strömmar.
Isen börjar bli för svag för att bära en isbjörnshane.
Han försöker sprida sin kroppsvikt-
- men isen som har burit honom hela vintern håller på att lösas upp.
Klimatförändringen leder till allt mindre is.
Det är en katastrof för isbjörnar.
Utan bärande is kan de inte jaga säl som de behöver för sin överlevnad.
Kanske är det så här framtiden ser ut för detta ståtliga djur.
När isen försvunnit återvänder sjöfåglarna till norra Arktis.
Alkekungarna kommer i miljontals.
På sätt och vis är de Arktis motsvarighet till pingvinerna.
De lägger sina ägg på nakna klippor och de ser nästan ut som pingviner.
Till skillnad från Antarktis kan rovdjur från fastlandet nå Arktis-
- varför alkekungarna har behållit sin flygförmåga.
Äggen läggs i sluttningar med stenras, ibland en meter ner mellan stenarna.
Vid midsommartid går solen aldrig ner, den bara nuddar horisonten.
Flyttfåglar återvänder till Arktis från fjärran länder.
De har kommit för den rikliga födan och för att föröka sig.
Sandhilltranor har kommit ända från New Mexico.
Deras ungar gör som alla andra ungar och går på upptäcktsfärd på tundran.
Under några månader varje år blir Arktis midnattssolens land.
Dagsljus 24 timmar per dygn gör det möjligt att söka föda dygnet runt.
Fjällräven har äntligen tillräckligt med mat till sin stora familj.
Bygger man bo på öppen mark, får man vara beredd på strid.
Labbarna jagar bort alla inkräktare, till och med stora växtätare.
Isbjörnshanens isvärld har försvunnit under fötterna på honom.
Medan honan tar hand om ungarna i land beger sig hanen till havs.
Han dyker och hoppas kunna överraska säl som vilar på isflak.
I denna nya miljö är han en förvånansvärt skicklig simmare.
Förr var det mycket ovanligt-
- men på senare tid har isbjörnar siktats 10 mil från kusten.
Nu finns det ingen återvändo för den här björnen.
Han är tvingad att fortsätta ut till djupare vatten.
De stora framtassarna är en god hjälp mot de starka strömmarna.
Han verkar hemmastadd i vattnet, men han kan inte simma i evighet.
Han kommer att drunkna om han inte hittar land i den vidsträckta oceanen.
Valrossar samlas på låglänta öar.
De födde sina ungar på isen, men nu när den är borta-
- behöver de ett nytt ställe där de kan ta hand om ungarna.
Efter flera dagar till havs når isbjörnshanen äntligen land-
- lockad av de starka dofterna från ön.
Mot sommarens slut har björnen förlorat halva sin kroppsvikt.
Isen är försvunnen sedan länge, så han tvingas söka föda i land.
Det är ingen lätt uppgift för honom.
Valrossen är världens största säldjur. De väger över ett ton-
- och är beväpnade med meterlånga betar.
Björnen är utmattad av hunger, men måste uppbåda kraft.
Nästa dag är ön insvept i dimma.
Valrossarna känner att de är i fara.
I skydd av dimman närmar sig björnen flocken.
De vuxna djuren sluter upp kring ungarna och bildar en mur av späck.
Han gör ett försök mot barriären, men den står fast.
Världens största landlevande köttätare har stött på patrull.
Det måste finnas en lucka någonstans...
Inte här.
Den här honan skyddar sin unge. Om han bara kunde få undan henne...
Björnens klor och tänder lyckas inte tränga igenom det tjocka späcklagret.
Flocken drar sig mot vattnet. Björnen måste skynda sig.
Efter att ha misslyckats med en, försöker han med en annan.
Hans första chans att få mat på månader håller på att gå förlorad.
Han verkar alltmer desperat.
Det är nu eller aldrig.
Han måste undvika de huggande betarna om han ska vinna.
Valrossen har otroliga krafter-
- och drar med sig isbjörnen mot flocken och tryggheten.
Den sliter sig ur hans grepp.
Bara under högsommaren, när björnarna är på svältgränsen-
- tar de risken att anfalla så farliga byten.
Den här björnen tog chansen och förlorade.
Betarna skadade honom så allvarligt att han knappt kan gå.
Valrossarna är lugna igen.
De verkar känna att den skadade björnen inte längre utgör något hot.
Utan föda kommer den här björnen inte att överleva.
Om den globala uppvärmningen fortsätter och isarna smälter mer för varje år-
- kommer fler björnar att gå samma öde till mötes.
Vid sydpolen lyser flammande band upp himlen.
Sydskenet.
Skenet ger ingen värme åt pingvinerna som fortfarande kurar ihop sig-
- och trotsar den strängaste kylan på vår jord.
Deras prövning närmar sig slutet.
Efter 30 dygns frånvaro går solen åter upp över Antarktis.
De har utstått makalösa vedermödor för det här.
Alla papporna har en sista måltid kvar i sitt inre.
De har sparat den hela vintern.
Det målet gör att ungarna klarar sig några dagar till.
Men hanarna har inte ätit på fyra månader. Får de inte mat snart-
- kommer både de och deras ungar att dö.
Men det finns hopp vid horisonten.
Honorna kommer tillbaka med magarna fulla av fisk.
När de närmar sig, stiger spänningen i skocken.
Honorna kallar på sina hanar.
Han känner igen hennes sång och svarar.
Återförenade till slut!
Mamman ser sin unge för första gången.
Hon är ivrig att få ta hand om den-
- men pappan vill inte släppa ifrån sig ungen som han skött hela vintern.
Han måste nu utsätta ungen för en risk. Den kan frysa ihjäl på några sekunder.
Hanen måste släppa taget.
Till slut flyttas ungen över till mamman.
Ungarna växer fort på en kost av fisk och bläckfisk.
Snart vill de gå på upptäcktsfärd, alltid med mamma i släptåg.
Den här ungen har det inte lika bra. Mamman har inte kommit tillbaka.
En annan föräldralös unge söker en ny familj, men honan har redan en unge.
Vissa föräldralösa ungar slits mellan honor vars egna ungar inte överlevt.
Viljan att ta hand om ungar är så stark att de tävlar om de övergivna ungarna.
Många av dessa tävlingar slutar tragiskt då ungen blir ihjältrampad.
De ungar som har föräldrar lär sig snabbt hur man överlever.
Även under våren måste de stå tätt ihop-
- på samma sätt som deras pappor gjorde under vintern.
En samling ungar har gått vilse i snöstormen.
Frusna och förvirrade letar de efter flocken.
Snart kommer stormen att skörda sina första offer.
På försommaren är ungarna väl utvecklade-
- och redo att ge sig ut i världen.
De som har överlevt sitt första år har bästa möjliga start i livet-
- tack vare föräldrarnas vedermödor.
Föräldrar som kämpade mot den antarktiska vintern och vann.
De två isbjörnsungarna är inte längre beroende av sin mor.
De råkar träffas där deras revir överlappar varandra.
De kommer sällan att träffas.
Större delen av sina liv kommer de att vandra ensamma på det frusna havet.
Genom att följa sin mor är de förberedda för livet här.
Ett evigt skiftande land där isen härskar.
Om de är redo för de stora förändringar som håller på att ske vid polerna-
- återstår att se.
© anoXmous @ http://thepiratebay.sx/user/Zen_Bud