© anoXmous @ http://thepiratebay.sx/user/Zen_Bud
Människor beger sig på egen risk till vår planets högsta platser.
Somliga kanske tror att de besegrat ett mäktigt berg när de bestigit det.
Men vi är bara besökare här.
Det är en frusen, främmande värld.
Här är den andra ytterligheten. En av jordens lägsta och hetaste platser.
Vi är mer än 100 meter under havsnivån.
Men här håller ett berg på att bildas.
Bassänger med svavelsyra visar att djupt under jorden-
- är det gigantiska krafter i rörelse.
Detta är Danakilsänkan i Etiopien. Den ligger i en spricka i jordskorpan-
- där enorma landmassor drar sig bort från varandra.
Lava stiger upp till ytan genom sprickan-
- och skapar en kedja av unga vulkaner.
Den här - Erta Ale - har det längst pågående utbrottet i vår tid.
En lavasjö som varit flytande i över hundra år.
Samma vulkaniska krafter skapade även Etiopiens högländer.
För 70 miljoner år sen var detta område lika platt och djupt-
- som Danakilsänkan.
Flytande lava från jordens innandöme-
- pressade upp en jättelik stenkupol med en bredd på 80 mil.
Afrikas tak.
Under årtusenden formade regn och is stenen till spiror och kanjoner.
På nära 5000 meters höjd hittar man en samling enastående bergsbor.
Gelada-babianer. De är unika för Etiopiens högländer.
Klipporna där de sover är bara till för skickliga klättrare-
- och geladorna är välutrustade.
De har de starkaste fingrarna bland primater och är fullständigt orädda.
Men det krävs mer än höjdförakt för att överleva här uppe.
En dag i geladornas liv visar hur de klarar utmaningen.
Alla apor ägnar morgonen åt putsning - ett tillfälle att umgås med vännerna.
Men olikt andra apor tjattrar geladorna oavbrutet under hela proceduren.
Det är ett utmärkt sätt att nätverka medan händerna är upptagna.
Men samvaron kan inte pågå för länge.
Geladorna har ett fullspäckat schema och det finns arbete att göra.
Få apor skulle klara sig här uppe. Det finns ingen frukt och få insekter.
Men geladorna är de enda apor som livnär sig nästan enbart på gräs.
De lever i världens största apflockar - vissa består av 800 individer.
De betar av de höglänta ängarna likt gnuhjordar.
Här betar även abessinska stenbockar-
- som också är unika för dessa högländer.
Djuren är sällsynta och mycket skygga-
- men de sänker garden när geladorna är i närheten.
De borde undvika varandras stråk-
- men det här är en speciell allians som gagnar båda parter.
Det är inte så riskabelt att böja ner huvudet om andra håller utkik.
Abessinska schakaler... De anfaller inte i fullt dagsljus.
Men i skymningen blir platån en farligare plats.
När ätandet är avklarat passar man på att umgås-
- innan man återvänder till sovklipporna.
Ett tidigt varningssystem försätter alla i beredskap.
Deras dag slutar som den började - i trygghet på de branta klipporna.
De etiopiska vulkanerna är vilande-
- men på andra håll finns det sådana som fortfarande rasar.
Vulkaner bildar ryggraden i jordens längsta bergskedja-
- Anderna i Sydamerika.
Bergskedjan sträcker sig 800 mil från ekvatorn ner till Antarktis.
Den bildades när Stilla havets botten-
- gled in under den sydamerikanska kontinenten och veckade dess kant.
I södra änden reser sig Patagoniens berg.
Det är högsommar.
Men Anderna har jordens mest instabila bergsklimat-
- och oväder bryter ut utan förvarning.
Guanacor med sina ungar befinner sig plötsligt mitt i en snöstorm.
Här kan man uppleva alla årstider under en och samma dag.
En puma - Andernas lejon.
Pumor är ensamlevande och gåtfulla.
Att se en grupp djärvt gå omkring i öppen terräng är ytterst ovanligt.
Det är en familj - en mor med fyra ungar.
Hon har en kort sommar på sig att lära dem hur man överlever.
Att föda upp fyra ungar till denna ålder är en oerhörd bedrift-
- men hon har ett utmärkt revir som är rikt på föda och vatten.
Trots att ungarna är lika stora som sin mor, är det hon som jagar åt dem.
Det dröjer ännu ett år innan ungarna kan jaga på egen hand.
Utan moderns färdigheter skulle de aldrig överleva sin första vinter.
De stormpinade sluttningarna är nu livlösa.
Längre norrut lurar andra faror.
Med en fart av 400 km/tim förstör en lavin allt i sin väg.
De amerikanska Klippiga bergen härjas av 100000 laviner varje vinter.
Denna väldiga bergskedja är en fortsättning på den ryggrad-
- som löper från Patagonien till Alaska.
Klippiga bergens sluttningar utgör en vinterfristad för vissa djur.
En grizzlyhona lämnar sitt ide efter sex månaders slummer.
Hennes två ungar följer efter och tar sina första steg ute i det fria.
På branterna är ungarna trygga.
En hanbjörn skulle sluka dem, men stora djur har svårt att ta sig fram här.
Hannar kan vara dubbelt så stora som honan, och även hon kan få problem.
Men ungarna tar lätt på snön - och livet i allmänhet.
Men honan står inför ett dilemma. Hon har inte ätit på ett halvår-
- och mjölken börjar sina.
Hon måste snart lämna sluttningarna och leda ungarna bort från berget.
Om hon dröjer, kan hela familjen drabbas av svält.
Sommaren avslöjar Klippiga bergens sanna natur.
När snön smält blottar topparna sina skulpterade former.
Det är endast nu som bergsborna kan återta de övre regionerna.
De vittrande branterna på 3000 meters höjd verkar helt öde.
Men här finns faktiskt djur.
En grizzlybjörn. En oväntad gäst på dessa höga, steniga sluttningar.
Det är svårt att föreställa sig vad som kan ha lockat hit den.
Så här års borde björnarna äta upp sig inför vintern-
- ändå samlas de här på de till synes karga branterna.
De letar efter ett ganska ovanligt byte.
Nattfjärilar. Miljontals har flugit hit upp undan låglandets hetta-
- och vilar nu bland stenarna.
Nattfjärilar kan tyckas som mager föda för en björn, men de är rika på fett-
- och kan vara avgörande för björnens överlevnad.
Här pågår även en annan kamp - fast på en mycket längre tidsskala.
Stenbumlingarna är bergets vittrande ben.
Klippiga bergen höjer sig inte längre, utan bryts långsamt ner.
Alla berg, överallt, nöts ner av frost, snö och is.
Alperna bildades för 15 miljoner år sen-
- när Afrika, som var på väg norrut, kolliderade med Europas södra kant.
Spirorna är återstoden av en urgammal havsbotten-
- som en gång löpte mellan de två kontinenterna.
Men det här är bara Alpernas utlöpare.
Som högst reser sig bergskedjan nära 5000 meter-
- och kröns av ett permanent snötäcke.
Matterhorn - dess topp är för brant för att hålla kvar snön.
Mont Blanc - västra Europas högsta berg.
Alpernas tandade kontur-
- mejslades ut av de stora bergsskulptörerna Glaciärerna.
Väldiga floder av is, fullastade med sten-
- rör sig malande nerför bergen och gräver ut djupa dalar.
De är vår planets mäktigaste erosionskrafter.
En moulin - en klyfta i isen skapad av smältvatten-
- som störtar ner i glaciärens djup.
Isen är i ständig rörelse-
- och glider nerför dalen med ohejdbar kraft.
De alpina glaciärerna överskuggas av de som finns i de stora kedjorna-
- som skiljer den indiska subkontinenten från Tibet.
Det här är det steniga utsprånget på den gigantiska Baltoroglaciären-
- i Karakorambergen i Pakistan.
Det är den största bergsglaciären på jorden - 70 km lång och 5 km bred.
Den isfyllda dalen är så stor att den syns tydligt från rymden.
Detta är världens största koncentration av toppar på över 8000 meter.
De är de farligaste bergen av alla.
K2 och dess systertoppar har skördat fler liv än några andra.
Topparna är så lodräta, glaciärerna så branta och fyllda med sprickor-
- att endast de skickligaste bergsklättrare kan ta sig fram.
Skruvhornsgetter samlas inför den årliga brunsten.
Bockarna kämpar om honorna-
- men ett felsteg på de branta klipporna kan bli ödesdigert.
En snöleopard - det mest sällsynta av Himalayas djur.
Det är en hona som återvänder till sin lya.
Det här är de första närbilderna av snöleoparder i vilt tillstånd.
Hon hälsar på sin ettåriga unge.
Lyan är väl vald. Hon har full utsikt över de omgivande klipporna.
På dessa förrädiska branter skulle ingen annan jägare än snöleoparden-
- ha någon chans att fånga ett så vigt byte.
En hona med ungar är en lättare måltavla.
De stora tassarna ger utmärkt grepp-
- och den långa svansen hjälper henne att hålla balansen.
Tyst och stilla ställer hon sig ovanför bytet.
Hon återvänder... tomhänt.
Kungsörnar patrullerar klipporna på jakt efter svaga eller skadade djur.
Med en vingbredd på två meter kan örnen lätt ta en ung skruvhornsget.
Örnar jagar med hjälp av synen, och snöfallet tvingar dem att ge upp.
För leoparden innebär snöfallet kamouflage och skapar ett tillfälle.
Ljudet av hennes rörelser dämpas-
- och hon kan ta sig riktigt nära.
Det var ett desperat tilltag att försöka fånga ett så stort djur.
Några vargar har fällt ett byte, och andra jägare kan kalasa på resterna.
Snöleoparden har lyckats skaffa mat-
- men nu väntar en ansträngande klättring upp till lyan.
Ungen måste ha tålamod. Det dröjer ett år innan den kan döda på egen hand-
- på dessa besvärliga branter.
Snöleoparden är nästan ett mytiskt väsen, en vildmarkens ikon.
Ett djur endast få människor sett, eftersom vi sällan besöker dess värld.
Karakoram ligger i västra änden av en kedja-
- som sträcker sig över en tiondel av jorden - Himalaya.
Världens högsta berg, precis som andra stora bergskedjor-
- bildades till följd av en kollision mellan kontinenter.
För omkring 50 miljoner år sen kolliderade Indien med Tibet-
- och pressade upp dessa enorma toppar som fortfarande höjer sig.
Barriären av sten och is är så kolossal-
- att den påverkar jordens klimat.
Varma, fuktiga vindar från Indien tvingas uppåt av Himalaya.
När luften stiger kyls den samtidigt varvid det bildas moln-
- och monsunen är född.
På höga höjder faller monsunregnet i form av snö.
I östra änden av kedjan, i Kina-
- finns en invånare som uthärdar de bistra vintrarna ute i det fria.
De flesta andra björnar sover nu under jord.
Men jättepandan kan inte äta upp sig tillräckligt för att gå i ide.
Bambu, som den är helt beroende av, är så näringsfattigt-
- att den inte kan bygga upp ett fettlager som andra björnar.
De flesta andra djur här flyttar upp eller ner beroende på årstid-
- men pandan hålls fången av sin diet.
Den sorts bambu som den äter växer bara på den här höjden.
Men livet i dessa skogar är lättare för de mer rörliga djuren.
Trubbnäsapan lever precis som jättepandan endast i Kina.
Tack vare sin tjocka päls klarar de sig på högre höjder än någon annan apa-
- och när kylan biter till har de de övre sluttningarna för sig själva.
Även om pälsen är varm, är det skönt med så många lager som möjligt.
Men de här aporna har ett val. Om de tröttnar på bark och annan nödkost-
- kan de flytta ner till varmare platser-
- och stanna där till våren.
Allt eftersom snön drar sig tillbaka, börjar träden blomma.
Körsbärsblom.
Rhododendron. Här i sin naturliga miljö bildar de stora skogar-
- och fyller landskapet med den nya årstidens färger.
Skogarna besöks av många olika flyttfåglar.
Under blommorna pågar en annan uppvisning.
Det är parningssäsong för orientaliska fasaner - himalayapraktfasanen.
Tragopan och blodfasan.
Myskhjortarna förser sig av det kortvariga överflödet av primörer.
Hannen känner vittringen av en potentiell maka.
Kattbjörn ses sällan i vilt tillstånd. Den räknades förr till tvättbjörnarna-
- men anses numera vara en liten bergsbjörn.
Vid midsommar har dess större släkting dragit sig undan till en grotta.
En jättepanda diar en pytteliten, veckogammal unge.
Hennes ömma slickande motverkar infektioner.
Hon lämnar inte grottan på tre veckor.
Inte medan hennes unge är så fullständigt hjälplös.
Ungen utvecklas långsamt, eftersom mjölk från en bambudiet-
- är ytterst näringsfattig.
Den fyra veckor gamla ungen är fortfarande blind.
Ögonen öppnas inte helt förrän tre månader efter födseln.
Ungen har små chanser att nå vuxen ålder.
En jättepandas kamp för att föda upp sin unge-
- är en rörande symbol för det svåra livet i bergen.
På vår planets högsta toppar kan inget leva permanent.
Den allra högsta toppen, Mount Everest, reser sig 8848 meter över havet-
- och strävar fortfarande uppåt. Världens tak.
Bland dem som försökt bestiga det har en av tio mist livet.
De som lyckas kan bara stå några ögonblick på dess topp.
I Nepal kallas det "ett berg så högt att ingen fågel kan flyga över det".
Men varje år företar över 50000 jungfrutranor-
- en av världens mest krävande flyttresor.
För att nå övervintringsplatsen i Indien måste de ta sig över Himalaya.
Sent på förmiddagen viner rasande vindar kring topparna.
Tranorna måste högt upp för att undkomma ovädret.
De har hamnat i kraftig turbulens.
De måste vända eller riskera att dö.
En ny dag och en ny möjlighet.
Fåglarna håller kontakten genom att ropa till varandra.
Svaga av brist på föda och vatten stiger de med hjälp av varma uppvindar.
För många är det första resan över Himalaya.
För vissa blir det den sista.
Kungsörnarna har väntat på dem.
Örnarna arbetar i par för att skilja en ung trana från flocken.
Den undkommer den enas klor, men fångas av en annan.
Men till och med en ung trana är tung-
- och örnen måste kämpa för att rå på den.
Modern kan inte vänta längre - det är en desperat kamp mot försämrat väder.
Resten av flocken kämpar vidare.
Under den sista stigningen blir vartenda vingslag en mödosam kamp.
Till slut har tranorna passerat det högsta hindret i sin väg.
Likt alla besökare i de höga bergens värld vågar de inte dröja sig kvar.
© anoXmous @ http://thepiratebay.sx/user/Zen_Bud