© anoXmous @ http://thepiratebay.sx/user/Zen_Bud
Träd är sannerligen något av det ståtligaste av allt levande.
Vissa är de största organismer som finns på jorden-
- och de här är de högsta av alla.
Löv- och barrträdsskogarna i de tempererade delarna av planeten-
- är de största på jorden.
Det är svårt att föreställa sig deras storlek.
Vi befinner oss 150 mil från Nordpolen och är på väg söderut.
Det är först här som träd kan växa.
I början är det glest mellan barrträden men snart dominerar de landskapet.
Det här är tajgan.
Här finns det lika många träd som i alla världens regnskogar sammanlagt.
Tajgan innehåller en tredjedel av världens alla träd.
Syret den alstrar friskar upp hela jordatmosfären.
I tajgans nordligaste del varar växtsäsongen bara en månad om året.
Det kan ta 50 år för ett träd att lämna plantstadiet.
Här är världen tyst och stilla.
Men ibland syns tecken på liv, berättelser skrivna i snön.
Spåren av en polarräv - och en hare som den kan ha förföljt.
En isbjörnshona och hennes två ungar.
Vissa djur är så svåra att få en skymt av att de är som andeväsen.
Man skulle kunna leva här hela livet utan att nånsin få se ett lodjur.
Lon måste ströva långt på jakt efter byte-
- och besöker kanske aldrig samma del av skogen två gånger.
Det är en sinnebild för vad vildmark är.
När det finns så få bytesdjur blir livet särskilt hårt för jägare.
Det finns få djur som kan livnära sig av barr.
Älgen är ett undantag.
Barrträden skyddar sina blad genom att fylla dem med harts.
Det minskar vattenförlusten och får dem att smaka illa.
Barrträdens frön är ätliga, men de sitter skyddade inuti kottarna-
- och det krävs en specialist för att komma åt dem.
Den mindre korsnäbben kan bända isär kottarna-
- och få ut fröna med tungan.
Fåglar är lyckosamma som kan flyga söderut när födan börjar tryta.
Men det finns ett djur som är expert på att överleva här-
- och det lever aktivt här hela året.
Enligt folktron är järven en länk till andevärlden-
- och en korsning mellan björn och varg.
Sanningen är att den är ett stort mårddjur.
Storleken gör det lättare att hålla värmen och att jaga.
Den kan till och med döda vuxna renar.
Den lär kunna äta mer än något annat djur i förhållande till sin storlek.
Den är alltså en riktig storätare.
Här är det en effektiv strategi.
Det är klokt att äta så mycket man orkar när man kan.
Och när den inte orkar mer-
- gömmer den resterna till ett senare tillfälle.
Det börjar våras i barrskogen.
Även tjädern kan livnära sig på barr-
- men just nu tänker den inte på mat.
Likt två gladiatorer gör sig tupparna redo för drabbning.
De får kanske bara en enda chans att imponera på en hona.
Det gäller att behålla koncentrationen.
Det är osäkert om den sårade förloraren överlever.
Djuren här i vildmarken kan leva ett helt liv utan kontakt med människor.
Måtte det förbli så under lång tid.
De nordligaste skogarna är världens största-
- men barrträd som nått sin fulla potential-
- hittar man först 150 mil söderut.
Nordamerikas stillahavskust.
Här hittar man hemlockgranen, douglasgranen och redwoodträdet.
Här fryser vattnet aldrig till is. Och även om det inte regnar-
- kan barren ta upp fukt ur dimmorna som sveper in från havet.
Här ger solenergin växtkraft inte bara under en månad som i tajgan-
- utan under halva året.
Här växer barrträden tio gånger så snabbt-
- och de blir flera tusen år gamla.
I en skog i Kalifornien hittar man tre av världens högsta träd.
Det här trädet är över 100 meter högt - lika högt som ett 30-våningshus.
De här skogarna växte här långt innan människan beträdde jorden.
Deras bästa tid var för 20 miljoner år sen-
- och de fanns innan de schweiziska Alperna eller Klippiga bergen bildats.
Skog med jättebarrträd innehåller mer levande materia än någon regnskog-
- men den är bunden till träden.
De är lika oätliga som tajgans träd-
- så djur är sällsynta, men de finns här.
En amerikansk mård. Nu på våren har den lättast att hitta mat.
Det finns gott om fågelägg under en kort tid.
Ibland kanske för gott om dem...
Men för att leva här alltid behöver mården en pålitligare födokälla.
Gråekorren är en sån. De lever gott på alla frön här.
Även om kottarna är årstidsbundna kan de lagras och ätas året runt.
Ekorrarna har fullt upp med att para sig.
Det gynnar jägaren - en distraherad ekorre är sårbar.
Men den här gången undkommer de.
En ensam ekorre som lägger upp ett matförråd är ett lättare byte.
Det är tidig sommar och lappugglans ungar är flygfärdiga.
De kan bara föda upp ungar de år som det finns tillräckligt med sorkar.
Tiden är inne för deras första flygtur.
Ska man hoppa från världens högsta träd får man inte vara feg.
Om man faller, är det klokt att göra det i etapper.
Marken är fel plats för en uggla.
Ska han klättra ända upp så gäller det att vara uthållig.
Vi gör ett nytt försök...
De amerikanska barrskogarna är kanske inte de mest djurrika-
- men träden är fantastiska.
Det här mammutträdet är den största levande organismen på jorden.
Det kallas "General Sherman" och väger lika mycket som tio blåvalar.
Högre upp i bergen växer metusalemträdet-
- som är den äldsta levande organismen på vår planet.
Vissa har stått här i 5000 år.
De fanns innan pyramiderna byggdes-
- och var 3000 år gamla vid Kristi födelse.
På andra sidan ekvatorn finns det skogar som motsvarar dem i norr.
Sydamerikas brödgran, eller "apträd" -
- är motsvarigheten till tajgans barrträd.
Bladen är visserligen platta och kottarna ser lite annorlunda ut-
- men principen är densamma.
Här är det långnäbbade parakiter som äter kottarnas frön.
Patagonsk cypress - södra halvklotets motsvarighet till redwoodträdet.
Likt sin motsvarighet i norr innehåller Valdiviaskogen i Chile få djur.
Men där slutar likheterna.
Det här är miniatyrdjurens egendomliga värld.
Pudun, världens minsta hjort, äter av gunnerans jätteblad.
Honans mankhöjd är bara 30 centimeter-
- och hennes kid är knappt större än en kattunge.
Hanen måste vara vaksam. Här finns jägare som är ute efter hans avkomma.
Kodkod är en annan "miniatyr-art".
För Sydamerikas minsta kattdjur vore ett pudukid en festmåltid.
Men pudubocken är vaksam så kodkod-katten får sänka ribban.
Sommarens sista nattfjärilar kläcks.
De här bör katten kunna fånga.
Ingen vet varför djuren här är så små-
- men det gör att de klarar sig på små mängder mat.
Här ser vi "kattens lek med nattfjärilen".
När vintern närmar sig i Chile, kommer våren till norra halvklotet.
Det här är den europeiska lövskogen.
Efter vintervilan sker en av naturens mest fantastiska förvandlingar.
På försommaren är landskapet klätt i skir grönska.
Här har barrträden ersatts av lövträd-
- vilket ger skogen en helt annan karaktär.
Löven skärmar i högre grad av solljuset-
- men de är även tunna, mjuka - och ätliga.
Och andra kan äta lövätarna.
Det är vår i de stora lövskogarna i östra Europa-
- och asiatiska delen av Ryssland.
Det är mandarinändernas parningstid.
Mandarinonan ruvar i ett ihåligt träd-
- och när det är dags för alla att lämna boet ger hon sig av först.
Ungarna är bara ett dygn gamla.
Det är långt till marken, så det behövs lite uppmuntran.
Två nere - sju kvar.
Det saknas fortfarande två.
Nu är alla med. Men de är inte i säkerhet förrän de når vattnet-
- och dit är det en och en halv kilometer.
I juni är dagarna som längst-
- och över hela norra halvklotet växer lövträden så det knakar.
På Nordamerikas östkust verkar det vara en vanlig sommarkväll.
Men den här kvällen är speciell.
Efter 17 år under jorden börjar några varelser att röra på sig.
Sjuttonårscikadans nymfer har bidat sin tid.
Nu marscherar de som zombier mot närmaste träd och börjar klättra upp.
I början är de bara några tusen-
- men snart myllrar de i miljardtals i skogen.
Världens största insektskläckning är på gång.
På de översta grenarna kryper de ur sina hudskelett-
- och antar sin fullt utvecklade, bevingade form.
Först är de vita och mjuka-
- men de har fram till gryningen på sig att fullborda förvandlingen.
Efter 17 år utan cikador är skogen nu full av dem.
De är klumpiga - och fulla av näring.
Ett sånt överflöd upplever de flesta skogsinvånare bara en gång i livet-
- och de smörjer kråset när de kan.
Tiderna har aldrig varit bättre.
Cikadorna kan inte försvara sig, utan bjuder praktiskt taget på sig själva.
Strömmen av insekter är så ihållande att rovdjuren snart är proppmätta.
Och fler cikador strömmar till.
Nu när rovdjuren har fått sitt, kan de överlevande fylla sitt syfte.
Efter parningen lägger de sina ägg - och sen har de gjort sitt.
Inom några dagar kommer de att dö - och det blir tyst i skogen.
Sen hörs det inte en cikada här igen på ytterligare 17 år.
Efter att ha mättat rovdjuren, ger cikadorna själva skogen en present.
Näringen hos en generation cikador återvänder till jorden-
- och trädens tillväxt ökar markant.
Det här kan vara den enskilt största gödningsdosen i naturen.
I Östeuropas stora lövskogar börjar dagarna bli kortare-
- och ett urtidsljud förkunnar att hösten har kommit.
Kronjorten inleder sin brunstperiod.
Luften är tjock av vittringen från hindarna.
Reglerna är enkla - segraren tar allt.
Över hela norra halvklotet förvandlas lövskogarna.
Bladen som gett mat och skydd börjar nu att falla.
I Rysslands lövskogar är vintern särskilt sträng.
Men den enes död är den andres bröd...
Grågamar äter kadavret efter en sika- hjort som frusit eller svultit ihjäl.
Dessa utrotningshotade fåglar har kommit hit-
- för att slippa den ännu strängare kylan i Sibirien.
En amurleopard - världens mest sällsynta kattdjur.
Vintern är svår för den här jägaren:
Inga löv att gömma sig bakom och inga unga bytesdjur.
Den här honan har en ettårig unge att försörja.
Det dröjer ytterligare ett år innan den klarar sig själv.
Grågamarna har lämnat kadavret - en värdefull upptäckt för leoparderna.
Men ungen delar inte moderns intresse för det.
Gamarna har lämnat mycket kött, men det är djupfruset.
Honan försöker göra det lättare för ungen att komma åt köttet.
Det finns bara 40 amurleoparder i vilt tillstånd i världen.
Och antalet minskar fortfarande.
De stränga vintrarna gör det svårt för dem att föröka sig.
Det tar längre tid för leopardungarna att bli självständiga här än i Afrika.
Om modern kan försörja sin unge i några veckor till-
- kommer våren att föra med sig fler bytesdjur.
Snart är alla skogsinvånarnas långa kalla väntan över.
Våren är speciell i lövskogen.
Innan lövsprickningen har skett når solstrålarna skogsbotten-
- och värmen väcker växterna ur deras vintersömn.
Markväxterna har bråttom. Snart kommer trädens blad att stjäla ljuset.
Blommorna dekorerar skogsbotten och erbjuder insekterna sin nektar.
Lövskogarnas vårblommor-
- har ingen motsvarighet i de stora barrskogarna eller i regnskogarna.
Inom några veckor sluter sig krontaket-
- och bara några få ljusstrimmor når ned till skogsbotten.
I trädtopparna når löven snabbt full storlek-
- för att få ut mesta möjliga av sommaren.
Efter några få månader blir dagarna kortare igen-
- och träden fäller sina löv inför den kalla mörka tid som väntar.
Stora delar av Nordamerika blossar upp i höstfärger.
Effekten är så stark och området så stort att det syns från rymden.
Men frosten är inte enda skälet till att träden fäller sina löv.
Den här skogen växer i tropikerna.
Här är dagarna alltid lika långa, men torrtiden är så svår-
- att träden inte kan förlora vattnet som skulle avdunsta från löven.
Därför måste löven fällas.
Det här påminner om en europeisk lövskog om vintern.
Men värmen är bedövande och invånarna ser annorlunda ut.
För djuren i Indiens teakskogar är det en mycket kärv tid.
Men räddningen är nära - mahuaträdet ska snart blomma.
Dess blommor är så saftiga att de är oemotståndliga.
Mahuaträdet är en oas i en het och torr öken.
Det är inte bara de som kan flyga eller klättra som gynnas.
Axishjortarna tar hand om blommorna som langurerna tappar.
Aporna välkomnar hjortarna eftersom de är vaksamma mot rovdjur.
Om de är lugna, bör det vara ofarligt att hämta maten som finns på marken.
Men det är dumt att bege sig för långt bort från väktarna.
Tropiska Madagaskar - regnperioden.
Det är nu apbrödsträden lövas-
- och magasinerar vatten i de tjocka stammarna inför torrtiden.
De är kända för sin form, men få har sett det verkligt magiska med träden-
- för det sker om natten, högt uppe i trädtopparna.
Apbrödsträdet förbereder sig för en oförglömlig uppvisning.
De tre decimeter långa blommorna kan öppna sig helt på mindre än en minut.
När blommorna öppnar sig vaknar skogens invånare till liv.
Musmakierna har legat i ide under torrtiden.
Nu när regnet har kommit är det dags att bli aktiv.
Ett helt dussin delar på det här hålet, men de får plats.
Världens minsta primat är inte större än en människohand.
I grenarna högt ovanför börjar apbrödsträdets nektar flöda.
Den söta energirika vätskan blir en perfekt början på dagen för lemurerna.
Nektarn väller fram ur blommans mitt och rinner längs kronbladen.
Men nektarn är inte avsedd för lemurerna.
Det är de här svärmarna som trädet behöver locka till sig.
När de flyger från träd till träd-
- överför de pollen och befruktar blommorna.
Nektarn var en utsökt förrätt för lemurerna-
- men svärmarna är huvudrätten.
Svärmarna är viktiga för lemurerna.
Nu kan de fylla på fettreserverna som de behöver under torrsäsongen.
Man kan tro att lemurerna skadar träden-
- när de äter upp deras pollinerare och nektar - men de ger något tillbaka:
När de fångar svärmarna fastnar det pollen i pälsen-
- och de blir själva pollinerare.
Växlingen mellan regntid och torka medför förändringar i tropiska skogar-
- precis som skillnaden mellan sommar och vinter i tempererade regioner.
Oavsett om träden har barr eller löv-
- är det förmågan att överleva årliga väderförändringar-
- som gjort att de kan täcka stora delar av jorden-
- och gjort skogarna i områden med årstidsväxlingar till de allra största.
© anoXmous @ http://thepiratebay.sx/user/Zen_Bud