Downloaded from YTS.MX
WHAM! BIOGRAFIEN...
Official YIFY movies site: YTS.MX
Hei. Du har nettopp sett en typisk morgen i Wham!s liv,
men ting har ikke...
Kan vi ta det igjen?
WHAM! BIOGRAFIEN...
Hei. Du har nettopp sett en typisk morgen i Wham!s liv.
Men det har ikke alltid vært sånn.
Dette er Bushey Meads School, vi møttes her da vi var tolv i 1975.
I dag har vi en meget spesiell gjest.
Mr. Ted Halliwell, min gamle rektor.
- Ted, hvordan går det? - Aldri hatt det bedre.
Bra. Ted, trodde du at det ville ende opp slik?
- Vel... - Takk, Ted. Over til George.
Da jeg var sammen med Andrew, var vi fast bestemt på å ha det gøy.
Wham! var et brorskap.
Det var lekent.
Et menneskelig, uforutsigbart kaos.
Alt var pop.
Og Wham! skulle aldri bli voksne.
Det var som en drøm, vi var ungdommer.
Men på den tiden sa alle:
"Hvordan kan disse to idiotene bli så store stjerner?
Hvordan skjer det?"
George, kan du fortelle oss hvordan du og Andrew traff hverandre?
Vi møttes i Nord-London da jeg var elleve og Andrew var tolv.
Jeg traff Andrew første skoledag på min nye skole.
GEORGES STEMME
Klasseforstanderen vår kom inn med en ny gutt.
ANDREWS STEMME
- Han hadde skikkelig store briller. - Jeg var veldig keitete.
Jeg var en litt fyldig gutt som så litt rar ut.
- Veldig krøllete hår. - Og ganske sjenert.
Læreren vår introduserte ham som Georgios Panayiotou.
Georgios Kyriacos Panayiotou.
"Hvem skal passe på den nye gutten?"
Andrew rakte opp hånden.
Jeg tror virkelig at det var noe skjebnebestemt ved det.
Alt kunne ha blitt helt annerledes om jeg satt med noen andre den dagen.
For meg var han Yog. Det var kallenavnet jeg ga ham.
Det oppsto et bånd mellom oss.
Yog og jeg så ting på samme måte. Musikalsk sett var vi ett med hverandre.
Vi brukte mange timer på å lage sketsjer og egne humorradioprogrammer.
...skrev sanger og startet et band da vi var 16 år gamle.
Vi var The Executive.
The Executive.
Ett, to, tre, fire, fem, seks, sju, åtte!
DEMO / BANDØVING
Det var ska, og vi var skikkelig dårlige!
Ikke ille for 16-åringer.
Ok, tullinger, en tredje gang!
Ja, vi fem dekket omtrent alt vi trengte musikalsk.
Kom tilbake!
Det brant ut etter et år, folk møtte ikke opp på konserter og øvinger.
Det brant ikke ut. Det imploderte, jeg og Yog sto igjen.
- Det skulle være oss to. - Vi fortsatte å skrive sanger sammen.
Vi gikk ut for å danse i West End i London.
Vi pleide å dra på en klubb, Beat Route.
Vi danset i grupper og hadde det gøy.
Andy begynte å rope "wham, bam" og sånt.
Jeg begynte å rappe, "Wham, bam, I am the man".
Vi tenkte det var et bra bandnavn.
Wham!. Det satte seg.
Det var bare én ting jeg ville gjøre.
Være i et band med Yog.
Andrew og jeg hadde allerede utviklet et talent for å skrive låter.
Vi laget en demo for 20 pund i Andrews stue.
Vi hadde festet mikrofonen til en kost og hadde et firespors Portastudio,
det kom på slutten av 70-tallet.
Vi var 17 eller 18.
Låtene handlet om miljøet rundt oss.
Demonstrasjoner i hele landet.
Astronomisk økning i arbeidsledighet blant 16- til 18-åringer.
Vi blandet rap med disko, og så la vi til pop.
Sosiale kommentarer til disko.
Vi skrev sangen "Wham Rap!" rundt den rappen jeg kom på i en klubb.
Vi fortsatte å skrive låter.
Yog og jeg ble inspirert av klubbene.
"Club Tropicana" var om Beat Route.
Vi hadde bare et vers og et refreng.
Yog kom hjem til meg en kveld,
jeg hadde jobbet med en akkordprogresjon jeg likte.
Utrolig nok sa han:
"Jeg har en melodi som passer perfekt til dette."
Vi hadde tenkt på de samme akkordene.
FØRSTE DEMO AV "CARELESS WHISPER"
Vi gjorde den ferdig sammen, vi satt hjemme eller på bussen,
la til litt hver dag.
Jeg husker da den var ferdig.
En dag da vi skulket skolen, sa jeg: "Jeg vet ikke hvem som gjør det,
jeg vet ikke om jeg kan synge den, men den låta vil toppe hitlisten."
Selve demoen var fire minutter lang.
Det var nok for meg. Jeg var selvsikker.
Selv om det var én låt, og deler av to andre.
Vi gikk til flere plateselskaper.
To 18 år gamle gutter.
Hvor arrogant er det? Vi bare sto der og insisterte på at vi hadde en avtale.
Responsen var veldig skuffende.
En fyr kastet demoen tilbake over bordet: "Fin stemme, men skriv noen hitlåter."
Alle avslo "Careless Whisper". Alle avslo "Club Tropicana".
Jeg husker at magen vred seg, jeg husker den synkende følelsen.
Jeg var helt sønderknust.
Det var nedslående,
men jeg kjente en fyr som het Mark Dean, han bodde i nærheten av foreldrene mine.
Han jobbet i musikkindustrien.
Jeg tror han oppdaget Soft Cell og ABC.
Andy ringte moren min hele tiden: "Kan du høre på en demo?"
Det ville jeg ikke. Jeg unngikk dem.
"Å nei, ikke enda et naboband."
Andrew la demoen i Marks postkasse.
Det var ikke musikk på demoen. Det var bare vokal og litt gitar.
Men det var bra, det var fantastisk.
Han sa: "Jeg vil tilby en platekontrakt."
Vi signerte den på en sliten kafé.
Pur glede.
Moren min startet en utklippsbok.
BOK 1- BOK 2- BOK 3
Hun satte sammen en fantastisk samling.
Utklipp, anmeldelser, hitlisteplasseringer.
Hun gikk ordentlig inn for det.
Utklippsbok nummer én.
"Andrew og Yog signerte platekontrakt med Innervision. Wham!"
Og det var det. Vi levde ut drømmen.
Det var helt magisk å leve ut fantasiene våre.
Det var som en drøm, og det var med kompisen min.
Wham! er egentlig bare Andrew og meg.
Men vi ville innlemme to jenter, en av dem er Andrews kjæreste.
Shirlie, Yog og jeg pleide å gå ut for å danse.
Vi ville presentere musikken på den måten.
En er profesjonell.
Dee C Lee ble med.
Jentene var inspirert av The Human League. Andrew og jeg elsket Human League.
George elsket Human League. Jeg likte dem. Jentene var ikke inspirert av dem.
Vi brukte det vi hadde, jeg hadde en kjæreste,
vi hadde danserutiner. Det var det vi hadde.
Vår første singel gikk i trykken.
Hei, George Michael fra Wham! her.
Håper dere liker singelen. "Wham Rap! (Enjoy what you do)".
Responsen var utrolig.
Sounds beskrev oss som "sosialt bevisst funk".
Den så ut til å bli en hit.
UKENS SINGEL
Den første singelen ble kreditert Andrew Ridgeley og G Panos.
- Panos var en forkortelse av Panayiotou. - Behovet for et scenenavn oppsto.
George Michael.
George er den engelske versjonen av det greske navnet Georgios.
Michael er fornavnet til en av våre gode venners fedre.
Det hjalp til med å forme en persona.
Vi mente at det ville bli en hit.
Men den nådde ikke engang topp 100.
Det var en katastrofe.
Plateselskapet mente at vi måtte bygge opp en fanskare.
De foreslo at vi skulle spille på småklubber i hele landet.
- Vi var på D-listen. - Ja, vi var D-liste materiale.
Vi så de samme stakkarene på hvert eneste sted vi var.
Mimekunstnere og andre
som var på samme klubb som oss i forrige uke.
George!
Ja, George skal rappe litt.
BOLTS NIGHTCLUB NORD-LONDON
Selv om det var flaut,
og du ble angrepet av fulle folk, forberedte det oss, om du skjønner?
Nå kjører vi på!
Noen av dere her foran, jeg ber dere synge med på noe av dette.
Vi var under press for å komme på listene, så skrev George "Young Guns".
Hvis den ikke ble en hit, ble vi droppet.
Hva faen er det?
"Young Guns" kom på 72. plass.
"Wham Rap!" hadde floppet.
Hvis denne ikke ble en hit, ble det ikke flere plater,
den havnet på 42. plass. Den kom ikke inn på topp 40.
Det var den verste uken i mitt liv.
Herregud? Det var en fæl følelse.
Hele uken tenkte jeg: "Jeg er ikke god på dette."
Noe jeg hadde vært sikker på siden jeg var barn, var helt feil.
Så kom mirakeltelefonen ut av det blå.
Vi fikk en telefon fra Top of the Pops, de spurte om vi kunne komme.
En annen artist hadde avlyst.
Det var det mest sette musikkprogrammet.
Jeg hadde aldri sett noe større enn Top of the Pops.
Å delta på Top of the Pops var den hellige gral.
Kvelden før bodde vi på et lite hotell.
George trakk det korteste strået når det gjaldt seng.
Det var en barneseng.
Han hadde en ubehagelig, søvnløs natt, føttene hans stakk ut av sengen.
"WHAM!" FØRSTE OPPTREDEN PÅ TOP OF THE POPS 4.11.82
Tre, to, én...
Vi går på scenen, ser på hverandre og tenker:
"Det er nå det skjer. Kom igjen."
Det ser forferdelig ut når du ser det nå.
Men måten vi fremsto på ble ansett som ganske nyskapende.
Vi hadde knapt klær. Vi delte to antrekk.
Det er en viss energi i den dårlige stilen, ikke sant?
Det var ganske amatøraktig, men vi så originale ut.
Vi så annerledes ut.
Det er en morsom koreografi.
Den fungerte på en rar måte. Alle husket den på den tiden.
Vi øvde den inn hjemme hos mamma.
Ingen koreograf ville latt det passere.
Fantastisk! Bra jobbet, Wham!
Men det var det øyeblikket som endret alt.
Singelen ble en hit.
30.11.82 "WHAM!" NR. 3
Wham! hadde markert seg.
En god start på det vi håper blir et godt nytt år.
- Her er Andrew og George fra Wham!. - Hei!
Hei.
Hva er dine spådommer for hva som slår an i 1983?
- Vel, Wham!... - Dere har slått gjennom.
Vi har ikke hatt en nr. én ennå. Vi må ha tre, flere millioner.
- Hvilken musikkstil blir stor i 1983? - Vår.
Utklippsbok nummer tre.
Vi er et hitband, og vi er 20 år gamle.
Wham! har to grunner til å feire.
- Det er Andrews bursdag. Gratulerer. - Og de har en hit med "Wham Rap!".
"Wham Rap!" ble gitt ut på nytt.
Den kom på åttende plass. Fantastisk.
La oss introdusere bandet.
- Dee. - Shirlie.
- George. - Jeg er Andrew.
Innervision solgte oss som kulturelle krigere.
"Wham! vil forme ungdommens synspunkter."
Det presset oss til å skrive etter en viss formel.
Ungdom som motsatte seg å bli voksne.
La oss høre samfunnsbevisst rap med en poplåt fra Wham!.
"Bad Boys" kom på andre plass.
TIRSDAG 31. MAI
En enorm hit.
Ingen av oss var fornøyd med "Bad Boys".
"Bad Boys" var en formel.
Jeg skrev etter en formel, jeg hater den singelen.
Da vi begynte å skrive,
var jeg arbeidsledig, det inspirerte "Wham Rap!"
Nå hadde vi oppnådd suksess.
Vi var ikke samfunnskritiske.
BOK 5
Vi var opptatte av å gjøre noe annerledes.
Vi så for en glad, ny type pop.
Jeg forstår det generelle publikumet.
Ungdomskulturens bidrag til musikk var popmusikk.
I Storbritannia er musikken nå preget av et behov for virkelighetsflukt.
- Hva er planene for sommeren? - Vi skal filme en video på Ibiza.
- Hva heter den nye singelen? - Den heter "Club Tropicana".
Med punken for tre, fire år siden, skrek folk.
Nå skammer de seg ikke over å være unge og arbeidsledige.
De vil heller gå på en klubb og glemme det.
Vi trodde vi skulle lage ny popmusikk.
"Club Tropicana" er den fantasien.
En ny retning.
En ny identitet.
Ingen av oss hadde vært på Ibiza før.
Vi skulle filme videoen på et eventyrlig boutique-hotell.
Legendariske Pikes,
en kjent hemmelighet.
Et tilfluktsted for rike kjendiser.
Det var sånn popstjerner levde.
Det var berusende, alt vi hadde sett for oss
da vi skrev den hos foreldrene mine, men vi aldri hadde aldri sett det selv.
Det var begynnelsen på den formen Wham! skulle ta.
To unge hedonistiske menn.
Ungdommelig utstråling.
Det var med "Club Tropicana" at Wham! virkelig tok form.
Det interessante er at jeg anså det som helt umulig
at jeg noensinne ville bli den slags pinup jeg mente Andrew var.
Men jentene fant oss begge attraktive.
Vi ble et par dager etter filmingen.
En morgen ringte telefonen på rommet mitt. Yog sa: "Kan du komme og ta en prat?"
Ingenting utenom det vanlige. Jeg gikk rundt bassenget.
Shirlie var på rommet hans, det var heller ikke uvanlig.
Det var slutt mellom oss, men alle tre var veldig gode venner.
Yog lå i sengen.
Han ga Shirlie et raskt blikk.
Så sa han:
"Jeg vet ikke hvordan jeg skal si det, men jeg er homofil.
Om ikke homofil, biseksuell."
Rundt seks måneder før vi lagde videoen for "Club Tropicana",
hadde jeg opplevd noe som gjorde det veldig tydelig.
Jeg hadde overnattet hos en fyr.
Han prøvde å ha sex med meg, men jeg var for redd.
Men jeg innså at jeg ville ligge over.
Jeg ville være nær ham, det hadde ikke skjedd før.
Jeg skrev en sang om det.
Det var det sangen handlet om.
Jeg fikk en dyp forståelse av at noe annet foregikk.
Da jeg innså at dette var noe jeg ikke kunne ignorere,
kom jeg ut for Andrew.
For min del
spilte hans seksualitet ingen rolle.
Jeg ville at han skulle være lykkelig.
Jeg ville snakke med foreldrene mine, de var tydelige på at det ikke var lurt.
Jeg tror ikke de prøvde å beskytte meg eller dem.
Jeg tror de tenkte på faren min.
For når du er 19 tenker du:
"Ikke si det til faren din. Han vil klikke."
Vi følte at han ikke kunne si det til faren sin.
Vi tre var så nære på den tiden,
men poenget var at jeg spurte feil folk.
Vi var 19, 20 år gamle.
Perspektivet vårt var litt smalt.
Det er et viktig øyeblikk.
På det tidspunktet ville jeg komme ut.
Men så turte jeg ikke å gjøre det.
Og som en nødvendighet,
gikk jeg inn i Wham! med hud og hår.
Jeg skapte en ny karakter.
Du skal sjokkere alle med hva du får til.
Jeg skapte en identitet med min suksess.
Georges låtskriving utviklet seg raskt.
Min låtskriving utviklet seg ikke
på samme måte, det skapte litt friksjon.
Under innspillingen av Fantastic hadde vi en diskusjon.
Hvis vi ville bli veldig store, burde vi ikke dele på skrivingen.
Vi kunne bare nå målene våre
med den låtkvaliteten han produserte.
Låtskrivingen var det talentet jeg skulle beskytte.
Det har jeg alltid visst.
Det var ubehagelig meg,
låtskrivingen hadde vært begynnelsen for oss.
Vi dannet et band for å skrive låter. Det var litt vondt.
Andrew og jeg fant raskt ut av det,
vi snakket aldri om det igjen.
BOK 6
Platen deres, helt seriøst, det finnes ikke ett dårlig spor.
Tusen takk.
Debutalbumet vårt ble nummer én.
Det var fantastisk å se.
Det holdt seg på listene i 2,5 år.
Hva med litt Wham!?
- Ja. - Tenkte meg det.
Men musikkpressen likte ikke "Club Tropicana".
De mislikte at vi hadde kastet av oss lenkene.
DU ER BANAL, GEORGE
Det var ikke en protestlåt.
Jeg likte ikke "Casablanca", men...
- "Club Tropicana." - Det var et av de stedene.
Vås, forkastelig, fullstendig sjelløst.
OVERFLADISKE TANKER
Dere pleide å ha et blandet publikum,
men nå virker det som om dere har mange ungjenter som er forelsket i dere.
Har dere endret image?
Vi hadde et klubbpublikum, mange jenter og gutter på vår egen alder.
I år har vi fått mye presse, og vi har vært i mange jenteblader.
- Det er deres eget valg. - Ja, det er vårt eget valg.
Det irriterte George.
STOR PLAKAT INNI!
Folk tok ham ikke seriøst som låtskriver.
- George og Andrew fra Wham!. - God morgen!
En diger banan som går til...
Hugo Buckley, åtte år.
- Poynton, Cheshire. - Flott.
Som ung mann og låtskriver, som gjorde mitt beste, såret det meg.
KANSKJE DE INNSER HVOR TEITE DE ER
Til tross for musikkpressen,
gikk det fremover med oss.
"Pop" ble et skittent ord i Storbritannia i fire eller fem år.
Vi mener at popmusikk har kredibilitet, folk sluttet å se det sånn.
En landsdekkende turné var vår sjanse til å vise at de tok feil.
Nydelig T-skjorte!
Kan dere tone det inn med musikk?
Hvis det skulle bli en suksess, måtte Club Fantastic-turneen bli perfekt.
Vi må gjøre alt selv for å få det som vi vil.
- Før var det "det er en god idé". - Og "hva vet du? Du er 19.
Du vet ikke hva du snakker om."
- Det er grunnleggende... - Det var ett år siden.
...regler for hvordan man fremstår, man kjenner til dem,
vi har fått kommunisert det nå.
Dette er et eksempel. Vårt eget arbeid.
Det er programmet for turneen.
Hvis jeg overlot det visuelle til Andrew, visste jeg at ungdommene ville elske det.
Antrekkene måtte representere ungdommelig utstråling og glede.
Jeg hadde beundret Andrew siden vi var barn, hans stilsans.
Jeg ga mye av det ansvaret til ham.
Jeg gikk for en sportslig stil.
Jeg valgte rødt,
og av en... sikkert fordi han var fargeblind,
Yog valgte kanarigult.
Vi hadde fått en ny sanger, Helen DeMacque, som vi kjente som Pepsi.
Hun passet perfekt inn og var en stor ressurs, som Shirlie også var.
De tilførte glamour og en annen energi.
Vi øvde i flere uker.
For George handlet det om detaljer.
For George sin del, mikroskopiske detaljer.
Han definerte seg gjennom musikken sin.
Jeg gikk fra å være Andrews skygge til å bli den mer sentrale figuren.
Én, to...
Så var det på tide å dra på turne.
OKTOBER 1983
Musikken er veldig bra. Jeg syns de er så kjekke.
- De er skjønne. - Musikken er bra.
De er nydelige.
Jeg ville bli anerkjent for det jeg gjorde.
Det jeg ikke skjønte... Andrew satte det i gang,
jeg forstod ikke at jeg skulle selge min persona.
Alt det tullet det førte med seg ga meg en helt utenkelig rolle.
Jeg har aldri sett meg selv som et tenåringsidol eller noe sånt.
Jeg var svært sjenert.
Så, for å berettige denne typen prangende karakter,
som var det motsatte av den jeg var i oppveksten...
...sa jeg...
...at det er en rolle jeg spiller.
Reaksjonen var fantastisk overalt.
Det var helt vilt.
Begge var sprudlende.
Får å dra på litt
gned George en fjærball opp og ned armen,
så la han den ned i shortsen før han kastet den ut til publikum.
De elsket det.
Alle sammen!
Vi blir bombardert med armbånd.
Fikk du strømpebåndet?
- Jeg fikk en BH i går. - Et nydelig strømpebånd.
Så du trusene her om kvelden?
Det er flott. Jeg elsker det.
Vil du heller gjort noe annet?
Ikke akkurat nå. Er det lørdag? Nei, dratt til Palace, eller noe? Nei.
Vi begynner å bli vant til det. Vi begynner å forvente det.
Men det er fantastisk. Det gir ikke mening.
- Det overrasket oss begge. - Galskapen som foregikk rundt oss.
Men han tok av på det.
Hele Wham!, tusenvis av jenter som skriker til deg.
Da jeg fikk smaken på det, var det avhengighetsskapende.
Fordi jeg var usikker, var det ekstremt avhengighetsskapende.
Denne låta heter "Good Times".
Wham!-manien hadde begynt.
George og Andrew Ridgeley, er kjent for sine knær,
som de viser frem i shorts under sin triumferende britiske turné.
De er veldig sexy. Det var fantastisk.
Jeg storkoste meg.
Wham!
Tusen takk.
Kommer noen for å se oss Whitley Bay?
Ok, flott.
Kom igjen!
Wham! 1984-kalenderen.
- Gå rett til... - Det første...
Nei, desember er den beste måneden.
Albumet var nr. én.
Turneen var en absolutt triumf.
Noen! Alle sammen!
Pressens interesse var enorm.
Helt utrolig. Helt fantastisk.
Vi hadde flere hit-singler.
Og vi var helt blakke.
Andrew og jeg dro hjem til mamma og pappa etter turneen.
Det var virkelig så ille.
George, har du tjent mye?
Nei, egentlig ikke. Det vi har tjent får vi nok ikke se,
pengene brukes opp før vi ser dem.
Det er grunner til at vi ikke har tjent så mye penger som de fleste tror, men...
Dere har suksess. Kommer det penger inn?
Spør mamma.
- Er hun her? - Ja.
- Har du kjøpt noe? - Jeg kjøpte en genser.
- Det kostet like mye som bilen. - Vi er overdådige.
Det var latterlig.
Vi fikk fire prosent på singler i Storbritannia og to prosent i verden.
Ja. Vi tjente ingenting på LP-er, det var de vi solgte mest av.
Det hele var latterlig.
Når de først kommer til plateselskapet, vil de ha berømmelse. Penger er sekundært.
Plutselig er de store, seks måneder senere sitter de på bussen:
"Burde vi ikke tjene penger på dette? Hvorfor får vi ikke royalties?
Hvorfor er det sånn?" Da begynner problemene.
To 18 år gamle gutter blir tatt med til en kafé.
Problemet er, var det rettferdig den dagen de ble signert?
Hvordan kan de forstå
at de ikke får sin store sjanse hvis de ikke signerer det papiret,
er det rettferdig?
Vi trengte en manager.
Jeg har denne boken, You Don't Have To Say You Love Me,
skrevet av Simon Napier-Bell, som sitter her med meg.
På 60-tallet var Simon en Svengali-type.
Jeg likte Simon.
På Top of the Pops projiserte de seg på en måte som ingen hadde gjort før.
De forstod hvordan de kunne bruke Top of the Pops for å fremme seg selv.
De hadde en erotisk intimitet.
Folk vi møtte måtte gi oss selvtillit, Simon var den første som ga oss det.
En ny kontrakt ble signert med CBS.
Det ble bestemt hva de skulle gjøre med "Careless Whisper".
George dro til Muscle Shoals Studio i Alabama.
Jeg måtte spille den inn med Jerry Wexler,
Aretha Franklins og Ray Charles' produsent,
og hans studiomusikere, Muscle Shoals Rhythm Section,
de hadde et utrolig repertoar.
Jeg var ekstremt nervøs.
George respekterte Jerry Wexler, han hadde ærefrykt for mannen.
Jeg sto der, klar til å synge "I feel so unsure", så sa Jerry...
Avvent.
"Husk det, George, der sto Aretha Franklin og sang 'Respect'."
eller "husk det, George,
der sto Ray Charles og sang 'When A Man Loves A Woman'."
Du sier "Å, takk", rett før du skal synge det du skrev på bussen.
Jeg gledet meg til å høre hva de hadde gjort med låta,
vi hadde skrevet den sammen, vi visste hvordan den skulle være.
"Jerry Wexlers navn står på den. Den må være fantastisk."
Yog kom tilbake og sa: "Bare hør på den."
Den hadde blitt rasert.
Den hadde mistet all karakter og sin essens.
Den var gjennomsnittlig, han sa: "Jeg liker den heller ikke."
Den var litt dvask. Det var opp til meg.
Plutselig var det sånn, "du må produsere den selv".
Jeg ville ikke at Jerry Wexler-versjonen
skulle bli den endelige låta, jeg spilte inn alt på nytt.
Heldigvis gjorde jeg det.
Da han tok avgjørelsen
om å spille den inn på nytt, for å få den som han ville ha den,
hadde George ti saksofonister innom...
...før Steve Gregory spikret den delen.
"Careless Whisper" var den andre gangen
han produserte en låt kun basert på hans visjon.
Jeg hadde også produsert en fengende låt.
BOK 10
Jeg husker at jeg var hos Andrew,
jeg hadde gjesterommet, og jeg skulle opp om morgenen...
Jeg hadde festet en lapp på døren til soverommet,
og jeg hadde skrevet feil.
Jeg hadde skrevet "Wake me up up before you go,"
så jeg endret "go" til "go-go".
Det slo meg at det var en flott tittel på en sang.
Før vi visste ordet av det, "Wake Me Up Before You Go-Go."
Og folk elsket den.
"Wake Me Up Before You Go-Go"!
Wham!
Med "Wake Me Up Before You Go-Go", Wham!.
Den ble vår første nummer én.
- Hvordan feiret dere? - På pappas restaurant.
Det var en massiv anerkjennelse for hans talent som låtskriver.
"Wake Me Up Before You Go-Go" sto ut sammenlignet med albumet jeg co-produserte
året før.
Jeg var ikke bare sanger og låtskriver, men sanger, låtskriver og produsent.
Musikermiljøet gjorde narr av oss.
"Hvordan kan de se slik ut og lage sånn musikk?"
"Hvorfor er landet forelsket i de to idiotene?"
Låta deres har blitt kritisert.
Kritisert, ja.
Hvis jeg hadde hørt noen synge den nå,
og jeg visste at de hadde skrevet og produsert den,
ville jeg ikke gjort narr av dem fordi jeg ikke likte klærne deres.
Det er en 20-åring, for faen.
Hvorfor gjør de narr av meg?
Etter suksessen med "Wake Me Up" spilte vi inn det andre albumet.
Vi skulle spille det inn i Sør-Frankrike.
Plateselskapet sa: "Du må produsere det selv",
på det første albumet fikk jeg ikke lov.
Château Miraval var et utmerket, kreativt miljø å jobbe i.
George likte å skrive som en del av innspillingsprosessen.
På mitt mest private sted, som er når jeg er i studio.
Jeg er produsent før jeg er sanger.
Andys gitar er på ti, og Hughs er på elleve.
Jeg konstruerer det jeg gjør, og jeg jobber i timevis.
Mitt bidrag var begrenset til innspillingen.
Vi hadde tatt den avgjørelsen, men det var litt vondt.
Men det var et offer jeg følte at jeg måtte gjøre.
I motsetning til hva folk sier, at Andrew ikke var Wham!,
det var helt motsatt. Wham! var Andrew.
George kopierte Andrew da han var yngre.
Det var Andrew og Andrew, den ekte Andrew og den falske.
Men etter hvert tror jeg George,
delvis fordi han følte at bandet ikke var ham,
satset mer på låtskriving og produksjon.
Andrew var rimelig likegyldig, så han lot George gjøre det.
Nå kunne vi se
at låtskrivingen hans tok ham i en annen retning enn min.
Men han var bestevennen min,
det var fint å være en del av evolusjonen.
George anerkjente ikke sitt talent før for to, tre år siden.
Jeg tror ikke han var klar over hva han kunne oppnå,
selvtilliten hans har vokst
enormt.
Når jeg skriver en melodi,
er det noe i bakhodet som vet at jeg har en hit.
Det er nesten som om den allerede var der,
du hadde bare ikke sett den ennå.
Det er nesten som om den kommer ferdig, og du drar den ut av ingenting.
Den følelsen som får deg til å skjelve, kommer av at du fant den.
Yog var sikker på hvor hans talent ville ta ham.
Livet mitt var litt enklere.
Jeg levde i øyeblikket.
George lot meg ta av smekken i kveld.
Jeg følte aldri at musikken definerte meg på samme måte som George gjorde.
Gjennom låtskrivingen hans kunne han forme den han ville være.
Jeg visste hvem jeg var.
Når jeg tenker tilbake på den tiden,
målet mitt var å være stolt av sangene mine.
George var selvsikker når det gjaldt å lage musikk.
Men han var mindre sikker på det personlige aspektet av livet sitt.
"Freedom" var den første låta Yog spilte for meg under innspillingen.
Den kunne relateres til seksualiteten hans.
"En fange som har sin egen nøkkel" og "en elsker med en annen",
han sikter til sine egne dilemmaer.
Som ung homofil mann,
var jeg ukomfortabel fordi jeg var i skapet.
Jeg narret meg selv ved å tro at jeg var bifil.
Jeg hold fast i en liten del som var tiltrukket av kvinner.
På det tidspunktet, hvis du lager...
Hvis målet ditt er å bli verdens største artist veldig snart,
gjør du ikke livet ditt vanskelig.
Jeg var for ung og umoden til å forstå hvor mye jeg ofret.
Som en ung mann, som prøvde å finne seg selv,
visste jeg at Yog manglet selvtillit.
Men jeg visste ikke hvor dyptgående problemene var.
Jeg husker den usikkerheten
jeg følte som barn.
Jeg var en redd og sårbar tenåring.
I mange år var støtteapparatet mitt Andrew.
Jeg var selvsikker.
Et karakterkort kaller meg "forstyrrende".
Andrew var en veldig selvsikker gutt. Han var eplekjekk.
GEORGES PAPPA
George var en rolig gutt. Andrew var en leder.
Våre fedre kom begge fra utlandet.
- Min fars familie var fra Egypt. - Faren min var fra Kypros.
Min farfar var gjeter.
Faren min jobbet ræva av seg og høstet godene fra det.
Jack var skeptisk til meg.
Mamma og pappa mente at Andrew var en dårlig innflytelse på meg.
Jeg besøkte ham, vi kikket gjennom platesamlingen.
Vi snakket om Eltons Goodbye Yellow Brick Road.
Et av albumene som vårt vennskap ble bygget på.
Vi ble veldig gode venner.
Da jeg var rundt 14, hadde jeg mistet all interesse for skolen.
Og min tanke var: "Gjør ferdig ungdomsskolen,
få deg en jobb for en stund."
Nei.
Jeg ville bare være i et band med George.
Andrew hadde påvirket meg.
Han opplevde mer press fra foreldre enn det jeg gjorde.
Jeg kom fra et kontrollerende hjem.
Fordi jeg er en dominerende far, ville jeg styre livet hans.
Pappa ville at jeg skulle ha en akademisk karriere.
Han skulle bli lege eller regnskapsfører.
Oppfør deg som jeg forventer at du oppfører deg.
"Du kan ikke synge uansett."
Pappa nektet meg å bruke stereoen og å kjøpe plater.
Han ville ikke at jeg skulle kaste bort tid
på å drømme om å bli musiker.
Jeg ringte Yog og sa: "Vi danner et band nå."
"Nei, jeg tror ikke jeg kan det, jeg tror ikke vi kan det."
Jeg hadde drivkraften.
Motvillig gikk han med på det.
Andrew var mitt idol.
Han var den første jeg hang med som var mye sterkere enn meg.
Omtrent alt kom fra Andrew.
Andrew endret livet mitt slik det måtte endres hvis jeg skulle bli popstjerne.
Georgios Panayiotou,
som alltid hadde slitt med å definere seg selv,
fysisk og med seksualiteten,
ble transformert til...
...George Michael.
JULI 1984
Vi visste at "Careless Whisper " var den store singelen
helt fra begynnelsen.
Jeg sa til George at jeg støttet ideen om at han skulle gi den ut som soloartist.
Det var ingen krangling.
Vi forsto at det ville komme et tidspunkt
hvor Wham! og min solokarriere ville gå over i hverandre.
Men i USA ble den gitt ut
som "Wham! med George Michael".
Årsaken var at Wham! var store hjemme...
...men vi var ikke store i USA.
Vi ville fylle stadioner og dra på verdensturné.
Vi ville erobre USA.
George ville ikke forlate Wham! før vi hadde nådd målene våre.
Utklippsbok 16.
Vi snakker med Andrew Ridgeley og George Michael.
Deres første besøk i USA.
OKTOBER 1984
Det er en del av markedsføringen. De liker at du kommer og...
Vekker amerikanernes appetitt.
- Legge grunnlaget, som de sier. - Ja.
Jeg er distriktssjef for Sam Goody. Vi har Wham! på besøk,
oppmøtet er enormt, det største vi har hatt.
Jeg har vært en stor fan siden 81. Offisiell Wham! T-skjorte.
Hvorfor er de populære? Ingen vet hvem de er.
De er populære i New York.
- De er så kjekke. - Ja.
"Wake Me Up" ble nr. én i USA.
Det ga oss en fot inn i døra, vi ble mer kjente,
men det ga oss ikke stjernestatus i USA, det var mye jobb igjen å gjøre.
Alle ville vite mer om hvem vi var.
Selvfølgelig ville de høre om jentene.
Dere har jenter som følger dere overalt. Tenåringsjenter, og kanskje et par...
Noen få eldre.
...som følger dere overalt. Er det vanskelig å være kjent?
Det er noe man lærer å leve med.
Det er mange rockere som gjør det på grunn av groupiene.
Det virker ikke å interessere dere.
De interesserer oss. Man må ta det som det kommer.
- Det er feil måte å si det på. - De er ikke avgjørende.
Hvis jeg kan holde meg jordet, tror jeg det går bra med oss.
Og hva faen skal du gjøre?
WHAM! ER JENTGALE!
Hvis du kan gå i skjul, hva annet skal du gjøre i den alderen?
Alt det hysteriet og skrikingen,
som Wham! var basert på, var i mine øyne bekymringsfullt.
George er klar over sitt marked. Alle artister selger et image,
det sterkeste imaget, er et som er seksuelt identifiserbart.
Det er sånn alt selges.
Tabloid-interessen vokste, pressen kom tettere på.
Jeg oppførte meg dårligere enn George.
Andrew festet hardt.
Jeg ble fremstilt som Randy Andy.
Dyriske Andy.
Pressen var så fokusert på min oppførsel at George fløy under radaren.
WHAMS SUPERKJEKKAS
Jeg ble en lynavleder.
Han skjermet meg for publikum.
I løpet av den tiden hadde jeg hatt tre kjærester,
jeg hadde også cruiset...
...i forstedene der jeg vokste opp.
Jeg var en forvirret gutt på den tiden.
Jeg narret meg selv.
Vi dro på en stor turné i Storbritannia.
Denne var mye større enn før.
Og vi solgte ut arenaer.
Vi hadde det gøy med albumtittelen.
Wham! Make It Big.
Det var Georges idé. Det var en god idé.
Vi hadde det gøy med det, og det var en viktig drivkraft for oss.
Vi dro ut på verdensturné.
VERDENSTURNÉ 1985
Det er Wham!-dag, og vi er på et eksotisk sted...
WHAM! I JAPAN
Wham! er store i hele verden.
For å få et glimt av Wham! overnattet de på Melbourne flyplass.
Wham!
Men til tross for en vellykket turné,
var listeplasseringene den viktigste valideringen av talentet hans.
WHAM! ER NR. ÉN
Det var viktig for ham å komme til topps på hitlisten.
George trengte suksess som låtskriver som en personlig bekreftelse.
En søndag,
vi var hos foreldrene hans, det var en fotballkamp på TV.
Jeg og Andrew var hjemme alene.
Yog satte seg opp og sa: "Jeg må gå opp på rommet.
Jeg har en idé."
Jeg skrev den på et firespors Portastudio.
Jeg gikk ned og sa til Andrew: "Jeg har klart det.
Vi skal ha fire nr. én i år,
og julens nr. én blir vår, jeg skrev den nå."
Jeg spilte den for ham, han sa: "Faen, det... Ja." Skjønner du?
Videoen til "Last Christmas"
ble filmet i Saas-Fee i Sveits, høyt oppe i Alpene.
Julen var viktig for Yog.
"Last Christmas" måtte formidle det.
Julestemningen slik vi oppfattet den.
En fantasi.
- "Last Christmas" var alle vennene våre. - Vi hadde det utrolig gøy.
Det var topp stemning, som man kan tenke seg.
Vi tok ikke oss selv alvorlig.
Jeg husker den dagen vi filmet...
Regiassistenten hadde, klok som han var, fylt opp alle glassene.
Ekte alkohol. Masse alkohol.
Humoren vår farget mye av det vi gjorde.
Jeg tror det var et bevisst forsøk på å unngå kunstighet for enhver pris.
- Det gikk nedenom og hjem derfra. - Vi ble gradvis mer fulle.
Det er vilt hvor mye hår det var.
Man kan knapt se folka, det er så mye hår.
Det var kaos.
For å være ærlig er det utrolig at videoen i det hele tatt ble laget.
Vi visste at vi hadde en nummer én. Vi skulle slippe den andre uka i desember.
En spesiell poplåt skal bidra til å stoppe hungersnøden i Etiopia.
Over 25 stjerner sang på dugnad under dagens innspilling i London,
alle inntektene skal gå til humanitær hjelp.
Da vi kom tilbake fra Saas-Fee, sendte kontoret en forespørsel
om å delta på en veldedighetssingel.
Da Bob Geldof, fra The Boomtown Rats, så TV-bildene fra Etiopia,
følte han at han ville gjøre noe, musikervennene hans følte det samme.
George Michael fra Wham!, Sting fra The Police,
Tony Hadley fra Spandau Ballet,
Bananarama og mange andre stjerner
spilte inn en julelåt med et budskap, alt overskuddet skal gå til Etiopia.
Jeg blir alltid sjenert når jeg er sammen med andre stjerner.
Jeg pleier å bli stille. Men det har gått bra. Låta er fengende.
Den er en stor trussel mot vår fjerde nummer én.
- Deres fjerde? Hva blir neste singel? - Den heter "Last Christmas".
- Er den veldig julete? - Veldig.
Jeg kan ikke be deg om å synge litt, det er kjipt.
- Jeg kan synge litt. - Greit.
- Den går sånn... - Ok.
- Du får ikke mer enn det. - Det var bra.
Jeg skal si til alle: "George sang for meg."
Det var det som var så ironisk med "Do They Know It's Christmas?".
Alle andre tenkte på hvor fantastisk det var.
Dette blir bra, den går til nr. én.
Jeg hadde de samme følelsene.
Men det var en egoistisk djevel i meg
som jeg måtte ignorere, som sa "faen".
"Faen!" Skjønner du?
Fordi dette lille egoet hadde en plan for de fire nr. én singlene det året.
Alt gikk etter planen. Alt var klart.
Den endelige topp 20 lista i 1984.
Wham! er fortsatt nr. to med "Last Christmas".
I sin andre uke som nr. én til jul,
Band Aid.
"Do They Know It's Christmas?" ble en monsterhit.
Verden svarte.
Noen gode nyheter fra Wham!. Selv om de ikke ble nummer én,
donerer de alle royalties til Etiopia-fondet.
Inntektene fra både nr. én og nr. to går til sultfondet i Etiopia.
Det føltes rart å kjøre hjem.
For selv med all verdens velvilje, ønsket om å være en altruist,
etter å ha gitt bort all inntekt fra "Last Christmas" til hjelpefond,
og den helvetes lille...
Den helvetes usikkerheten som ville ha sine fire nr. én det året...
Det er irrasjonelt og stammer fra frykt.
Mens jeg var fornøyd med å være i et band, trengte George mer.
Han trengte anerkjennelse. Det var det han ville ha.
Bekreftelse på hvem han var.
Prissesesongen fortsetter.
Musikkbransjens Oscar ble holdt på Grosvenor House Hotel i London.
Sikkert en av de beste engelske låtskriverne på lenge.
Helt seriøst.
Folk snakker om Wham! som et ungdomsband som ikke vil vare.
Det er de som stempler dem som ikke varer. Jeg er erfaren nok til å vite det.
Jeg sammenligner ham med Barry Gibb, Paul McCartney, John Lennon, sånne folk.
Han har det Bowie og jeg gjerne skulle hatt da vi var 21, 22.
Jeg snakker ikke om å opptre.
Han er en god låtskriver, og denne prisutdelingen handler om det.
Dette er det viktigste jeg har mottatt, og det har skjedd meg.
Jeg vil gjerne takke BASCA,
takk til alle som har kjøpt platene våre de siste par årene. Takk.
GRÅTENDE WHAM STJERNE
Jeg var i sjokk over at det hadde skjedd.
Tanken på å være i samme rom som berømte folk
som anerkjenner deg som musiker, folk som Elton John, ikke sant?
Det tok lang tid å bli vant til tanken.
Utklippsbok 25.
Kina.
Det er virkelig et utrolig privilegium...
...å si at min partner, Andrew, og jeg er dypt beærede...
- Jeg kan ikke lese håndskriften min. - Det er ikke noe nytt.
Manageren vår, Simon, foreslo at vi skulle spille konserter i Kina.
Det var en smart idé.
USA var veldig interessert i Kina.
Som den første popgruppa som dro dit...
Min dumme partner og jeg...
...fikk vi global oppmerksomhet...
...og kunne erobre USA.
La oss komme til sannheten.
...er dypt smigret og privilegert
for å få spille for et kinesisk publikum.
Ideen var å spre glede og ungdommelig utstråling.
Whams! verdier.
Bandet og Shirlie og Pepsi var veldig engasjerte.
Én, to, tre...
Peking fikk i går oppleve en to-manns kulturell revolusjon.
På scenen sto den britiske popduoen Wham!,
det var den første store, vestlige konserten i Kina.
Dere vil ikke kunne se den som intervjuer dere i New York,
men dere hører henne.
Se, vi er på TV.
Wham! i Kina.
God morgen, George. God morgen, Andrew.
- God morgen. - God kveld.
George er den blonde, og Andrew er brunetten.
Dette er første gang for dere. Alle syns det er stas å se dere på TV.
- Andrew har aldri blitt kalt brunette før. - Det er veldig smigrende, Phyllis.
Hvorfor tror dere at Wham! fikk opptre i Kina?
Jeg tror de ser oss som trygge, vi representerer ikke rock n' roll.
Vi representerer showbusiness og pop,
men i videoene og på platene, som er det eneste de kjenner oss fra,
viser vi ikke rock n' roll, vi har ikke et image basert på sex og dop.
Du mener det er på grunn av det sunne imaget deres.
Ja. På scenen, iallfall.
Hvordan er dere utenfor scenen?
Mange av våre seere vil vite det.
De vil sikkert vite det. De får bruke fantasien sin.
Takk, dere er fantastiske.
Det var flott, sant?
La oss dra på byen. Sjekke opp noen jenter, ha oss litt.
- Er det kjølig? - Ja.
Det beste klimaanlegget i...
..."Chinois".
Det gjorde en forskjell i USA.
Vi fikk enormt mye presse.
Wham! fikk millioner til å svinge seg i kommunistiske Kina.
Rock har kommet til Kina i konsertform med den britiske rockegruppa Wham!.
Det gjorde oss til et globalt fenomen.
Samtidig hadde jeg en stemme i hodet som sa:
"Hva skal jeg gjøre?"
Jeg var intelligent nok til å forstå at dette bar feil vei.
Hvis jeg ville være lykkelig, skulle jeg ikke ta igjen Michael Jackson
eller Madonna, og det var det jeg var fast bestemt på å gjøre.
Den karakteren han måtte presentere,
var ikke forenelig med hans emosjonelle behov.
Jeg ville utvikle meg som menneske, men jeg følte meg fanget.
Hans framtid som soloartist
var avhengig av at Wham! ble like store som Prince eller Elton.
Jeg tror ikke det hadde vært mulig å kontrollere egoet mitt nok
til å stoppe meg fra å prøve å bli verdens mestselgende artist.
Selv om berømmelsen var krevende,
kunne ikke egoet mitt ha blitt stoppet på den tiden.
BOK 30 15. JUL. - 24. AUG. 1985
Etter Band Aid kom planene om Live Aid, en konsert som skulle vises globalt.
Yog ble invitert til til å opptre med Elton John.
Konserten vil bli sett av mer enn én milliard,
og noen av de yngre artistene kan være litt nervøse i morgen.
Jeg tenker ikke på milliarden.
Det blir utfordrende nok å synge for 75 000,
jeg har aldri sunget for så mange.
Det var en sjanse til å skinne globalt.
På scenen, Mr. George Michael.
"Don't Let The Sun Go Down On Me" var en del av Georges musikalske DNA.
Jeg idoliserte Elton som barn, når jeg er sammen med ham,
hører jeg stemmen til niårige meg: "Herregud, tenk at jeg er her!"
Alle sammen!
Yog foreslo at jeg kunne kore.
Det var hyggelig å bli invitert, men det var hans øyeblikk.
George fant sin form som soloartist.
På Live Aid fikk mer enn en milliard mennesker se det selv.
Ekstranummeret var helt vilt, fordi alle sto på scenen.
Vi sto sammen med David Bowie og Freddie Mercury.
Det var helt surrealistisk.
Har dere hatt det gøy?
Sammen med disse bransjeikonene.
Alle sammen!
Det var et stort fremskritt.
Men det var bare begynnelsen.
HAR DET GØY I USA
WHAM! USA-TURNÉ 1985
Unge og gamle Wham!-fans kom for å se George Michael og Andrew Ridgeley
på deres USA-turné.
Stadionturneen i USA var et sjansespill.
Wham! hadde aldri før spilt på stadioner.
Vi tok en stor risiko.
Men det lønte seg.
Duoen har tatt popverdenen med storm.
De har tre nr. én singler i USA.
De var så store i USA.
Jeg så det og tenkte: "De er her for å se sønnen min."
Jeg ville kysse ham og klemme ham, forstår du?
Han gjorde meg veldig stolt.
Det finnes ingen tvil. Wham! har gjort det stort i USA.
BRITISK POP TAR USA MED STORM
Jeg tok en stor U-sving.
Bra jobbet, gutt.
På hvilket tidspunkt innså du at du skulle bli superstjerne i USA?
Vi hadde superstjernestatus.
Vi hadde slått gjennom i USA.
Ha en god kveld! Tusen takk!
Dere har vært fantastiske. Ses snart.
Vi hadde større suksess enn jeg hadde drømt om.
Og så...
Mens vi turnerte på kryss og tvers i USA, var spørsmålet: "Hva gjør vi nå?"
Dere har blitt større enn noen andre i år. Hvordan føles det å stå midt i det?
Føles det som det største i verden?
Jeg tror...
Vi har jobbet veldig hardt for suksessen vår i USA,
den største overraskelsen er hvor raskt vi oppnådde suksess,
raskere enn noe annet vi har opplevd.
Jeg tror vi trenger tid til å lene oss litt tilbake,
vi må gjøre noe nytt nå, tenker jeg.
Vendepunktet med Wham! hadde ingenting med Wham! å gjøre.
Vendepunktet var at jeg plutselig tenkte:
"Herregud, jeg er en superstjerne, og jeg er homofil."
Depresjonen handlet om det. Jeg hadde buret meg selv inne.
Vær forsiktig med hva du ønsker deg.
Vi hadde oppnådd alt som et superstjerneband,
og vi ble voksne.
Det kom til et punkt der jeg ikke ville ha mer av det.
Er du sjalu på solosuksessen hans?
- Ikke nevn solo... - Nei, jeg føler jeg er en del av det.
- Hva skal du gjøre senere? - Hva jeg skal gjøre?
Jeg skal trekke meg tilbake og gjøre noe med verdighet.
Fordi jeg hadde kommet ut til Andrew, forstod han at det sto mer på spill.
Det var min mentale helse, han la ikke press på meg for å fortsette.
Han visste hvorfor jeg følte meg fanget.
Hvordan føler du deg når George har en hit og når han spiller med andre artister?
- Føler du deg utenfor? - Nei, det er det han burde gjøre.
Han får utvikle seg kreativt,
og det må man.
Du sier at hvis det funker for George, er det greit, det funker for deg.
Ja.
Det går av og til rykter om at dere to kan skille lag.
- Kan du se det for deg? - Ja, den tiden kommer.
Andrew var klar for å gi seg, han forstod hvor viktig han var,
men han var lei av å være...
Han ble hengt ut som den heldige typen
som fikk surfe på George Michaels suksess, han var så mye mer enn det.
Det måtte ta slutt en gang.
Det visste vi begge.
BOK 40
WHAM! SPLITTES
Tusenvis av Wham!-fans tilbrakte helgen i kø
for å sikre seg billetter til avskjedskonserten.
25 000 fans kom til Wembley i går for å få billetter til avskjedskonserten.
Å holde én konsert var symbolsk.
Det kan bare være én siste konsert.
Billettene forventes å bli utsolgt innen få timer.
Jeg siter her med Wham!.
Her er vi.
"Legenden George Michael," skal du si.
Ja. Jeg sitter ved siden av legenden George Michael.
Og vennen hans.
Tidligere partner.
Vil det bli trist å holde den siste konserten?
Eller blir det gledelig?
- Jeg tror... - Glad.
Det blir nok litt av begge deler.
Det blir vår beste konsert noensinne, og det blir trist at det er den siste.
- Det blir skuffende om det ikke er det. - La oss håpe på godt vær.
La oss krysse fingrene for at sola skinner,
Gud smiler til oss, og Wham! ender som det begynte,
med et smil om munnen.
En fantastisk slutt.
- Glad i deg. - Hjertet mitt sprekker.
28. JUNI 1986
Vi vil ha Wham!!
FINALEN
Vi vil ha Wham!!
Andrew, George, ITN. Hvordan føles det å spille siste konsert?
- Gira. - Du får høre etterpå.
- Ja! - Angrer dere på bruddet?
Nei. En stor takk til alle.
Ikke bare for i dag, men for de siste fire årene.
- Greit. Takk. - Takk.
Én, to, tre, kjør på!
Jeg var veldig stolt. Jeg var veldig stolt den dagen.
Vi spilte alle hitene én gang til.
God kveld!
Dette er "Club Tropicana".
Damer og herrer, Pepsi og Shirlie!
På slutten var jeg ikke i tvil om at jeg skulle komme til å få
internasjonal suksess som soloartist.
- Denne heter "Wake Me Up Before You..." - Go-Go!
Da vi gikk ut på scenen,
var den andre inkarnasjonen nesten fullkommen.
Yog
hadde blitt den artisten han var ment å bli.
Én gang til!
Tusen takk! God kveld! Dere var fantastiske!
Det var en overveldende følelse av stolthet
over at vi hadde gjort et sånt inntrykk i løpet av fire år.
Det å se at så mange var der
fordi Wham! representerte deres ungdomstid.
Wham! skulle aldri bli middelaldrende, eller noe annet
enn en pur representasjon av ungdommelighet.
Alle våkner opp midt i en drøm.
Plutselig er den ikke der.
Wham! som oss, som det vi var sammen,
var over.
Hvis jeg skulle komme meg til det stedet jeg satte kursen mot,
kunne vi ikke henge sammen på den måten vi hadde gjort.
Det ville vært for vondt for Andrew.
Så det var en trist dag.
Det var slutten på noe.
Takk for at dere kom i kveld. Takk, George.
George omfavnet meg og sa: "Jeg kunne ikke ha gjort det uten deg."
Det rommet alt han trengte å si til meg.
Det at vi hadde oppnådd så stor suksess sammen.
Det vennskapet vårt representerte.
Vi skulle være adskilt,
vi hadde ikke vært det siden vi var barn.
Jeg var glad på hans vegne.
Han stod på terskelen til storhet.
Men jeg visste ikke hva det egentlig betød å være George Michael.
Jeg var alene.
Jeg ante ikke hvor mye jeg ville savne den støtten.
Jeg vil alltid minnes denne reisen.
Fantastisk vakker og lykkelig.
Wham!.
SOM SOLOARTIST SOLGTE GEORGE OVER 120 MILLIONER PLATER.
INGEN VAR STOLTERE OG MINDRE OVERRASKET ENN ANDREW.
I 2020 GIKK "LAST CHRISTMAS" ENDELIG TIL TOPPS PÅ HITLISTEN.
MINNES MED KJÆRLIGHET, GEORGE MICHAEL 1963 - 2016
Tekst: Anya Bratberg