Downloaded from YTS.MX
WHAM! BIOGRAFIE...
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ahoj. Právě jste viděli typické ráno ze života Wham!,
ale to ještě...
Ještě jednou. Můžeme?
WHAM! BIOGRAFIE...
Ahoj. Právě jste viděli typické ráno ze života Wham!.
Ale nebylo to takové vždycky.
Tohle je škola, kde jsme se v roce 1975 v pouhých 12 letech seznámili.
A dnes tu máme
vzácného hosta.
Pan Ted Halliwell, můj tehdejší ředitel.
Jak se daří, Tede?
Naprosto skvěle.
Super. Řekni, Tede, napadlo tě někdy, že to takhle dopadne?
- No... - Díky, Tede. Jdeme za Georgem.
Společně s Andrewem
jsme byli vždycky odhodlaní se skvěle bavit.
Wham! bylo bratrstvo.
Bylo hravé.
Nepředvídatelný binec.
Všechno to byl pop.
A Wham! neměli nikdy vyrůst.
Bylo to úplně snové
už od dětství.
Ale tehdy
si všichni říkali:
„Jak to, že jsou tihle dva pitomci tak slavní?“
„Jak se to stalo?“
Georgi, můžeš nám říct, jak jste se s Andrewem dali dohromady?
Poznali jsme se, když mi bylo 11 a Andrewovi 12,
v severním Londýně.
První den
v nové škole jsem potkal Andrewa.
Náš učitel přišel s novým klukem.
Měl takový obří brýle.
Byl jsem dost neohrabaný.
Trošku tlustší, divný kluk.
Měl kudrnatou kštici.
A docela stydlivka.
Učitel nám ho představil jako Georgiose Panayiotou.
Georgios Kyriacos Panayiotou, takhle.
„Kdo si vezme novýho kluka na starost?“
A Andrew se přihlásil.
Vážně si myslím, že to nebylo jen tak.
Všechno mohlo být úplně jinak,
kdybych se tehdy posadil k někomu jinýmu.
Říkal jsem mu Yog. Tu přezdívku jsem mu dal já.
Měli jsme silné pouto.
S Yogem jsme měli na všechno stejný názor.
Pokud jde o hudbu, byli jsme jako dvojčata
Celý hodiny jsme vymýšleli parodie a komediální pořady do rádia.
...psali jsme písničky a asi v 16 letech jsme založili kapelu.
Říkali jsme si The Executive.
The Executive.
Raz, dva, tři, čtyři, pět, šest, sedm, osm!
1979 EXECUTIVE DEMO/ZKOUŠKA
Hráli jsme ska.
A byli jsme hrozný!
Na 16 jsme hrozný nebyli.
Tak potřetí, volové!
Nás pět se sotva naučilo, co bylo potřeba s nástroji zvládnout.
Vrať se!
Po roce to nějak vyšumělo,
protože lidi nechodili na zkoušky nebo na koncerty.
Neřekl bych, že vyšumělo.
Spíš se to zhroutilo a zůstali jsme jenom my s Yogem.
Že budem hrát jen spolu.
A dál jsme skládali písničky.
Chodili jsme tancovat do West End v Londýně.
Zašli jsme do klubu La Beat Route.
Tam jsme tancovali takovou sestavičku a bavili se.
Andy začal něco vykřikovat, takové „wham, bam“ a podobně.
A já začal rapovat:
„Wham, bam, I am the man.“
Znělo to jako dobrý jméno pro kapelu.
Wham!.
A u toho jsme zůstali.
Nikdy jsem nechtěl nic jinýho.
Jen mít kapelu s Yogem.
S Andrewem se nám dařilo psát chytlavý písničky.
V obýváku u Andrewa jsme nahráli demo za 20 liber.
Na smeták jsme přivázali mikrofon
a měli jsme maličký čtyřstopý Portastudio,
který nově vyšlo koncem sedmdesátek.
Bylo nám teprve asi 17 nebo 18.
Texty vycházely z našich poměrů
a okolního prostředí.
Protestní pochody po celé zemi.
Rostoucí nezaměstnanost 16-18letých.
Míchali jsme rap a disco a pak jsme přidali pop.
Sociální texty s podkresem disca.
Podívejte se na mě, lidi,
já mám na ulici respekt.
Práci sice nemám, ale dobře se bavím
s klukama, co znám.
Kolem toho hloupého refrénu, který jsem si zpíval klubu,
jsme napsali písničku „Wham Rap!“.
A pak jsme psali dál.
S Yogem jsme čerpali ze zkušeností z klubů.
„Club Tropicana“ jsme napsali o Beat Route.
V Clubu Tropicana se za pití neplatí...
Měli jsme jen jednu sloku a refrén.
Jednou večer se u mě stavil Yog,
já zrovna pracoval na akordech refrénu.
Bylo to úžasné, řekl mi:
„Mám melodii, která na to bude přesně sedět.“
Vymysleli jsme skoro stejné akordy.
PRVNÍ DEMO „CARELESS WHISPER“
Společně jsme to dávali pomalu dohromady, doma nebo v autobuse,
každý den jsme přidali kousek.
Pamatuju si, jak jsme to dodělali.
Jednou jsme ulili ze školy a já mu řekl: „Nevím, kdo se toho ujme
a jestli to vůbec uzpívám sám.
Je to song na první místo hitparády.“
Demo nahrávka měla asi čtyři minuty.
To mi stačilo, naprosto jsem si věřil.
I když tam byla jenom jedna celá písnička a část dvou dalších.
Chodili jsme po nahrávacích společnostech.
Dva 18letí kluci.
Byli jsme suverénní. Stáli jsme tam
a tvrdili, že máme schůzku.
Odezva byla dost chabá.
Nějaký chlápek si nás poslechl
a řekl: „Dobrej hlas, tak už běžte a napište nějakej hit.“
Odmítli „Carelesss Whisper“ i „Club Tropicana“.
Pamatuju si, jak těžko mi bylo
a jak hrozný to byl pocit.
Byl jsem naprosto zničený.
Zničený.
Bylo to skličující,
ale znal jsem chlápka jménem Mark Dean, co bydlel u rodičů v ulici
a pracoval v hudebním průmyslu.
Myslím, že objevil Soft Cell a ABC.
Andy pořád volal mojí mámě a ptal se, jestli si to neposlechnu.
Ale já se mu pořád vyhýbal.
Říkal jsem si, že je to další kapela od vedle.
Andrew mu hodil kazetu do schránky.
Nebyla to žádná hudba.
George zpíval písničky se skřípavou kytarou.
Ale i tak to bylo skvělé, prostě fantastické.
Řekl, že nám dá nahrávací smlouvu.
Podepsali jsme ji v ušmudlané kavárně.
Čistá radost.
Máma hned začala dělat album.
KNIHA 1
KNIHA 2, KNIHA 3
A vytvořila úžasnou sbírku.
Výstřižky, recenze,
žebříčky.
Úplně se do toho položila.
Album číslo jedna.
„Andrew s Yogem podepsali smlouvu s Innervision.“
„Wham!“
A bylo to. My jsme tím žili.
Bylo kouzelné,
že se nám plnily sny.
Byl to sen a navíc s nejlepším kámošem.
Wham! jsme my dva s Andrewem.
Ale řekli jsme si, že začleníme dvě holky,
jedna z nich je Andrewova přítelkyně.
Shirlie, Yog a já jsme chodili tancovat.
A připadalo nám, že takhle můžeme hudbu prezentovat.
Ta druhá je profesionálka.
Přidala se k nám Dee C Lee.
K těm holkám nás inspirovali The Human League.
Andrew a já jsme je milovali.
George je zbožňuje, já je mám celkem rád.
Ale holky Human League nemusely.
Využili jsme, co bylo po ruce.
A já měl přítelkyni.
A dělali jsme spolu taneční sestavičky.
Takže nám vydali první desku.
Ahoj, tady George Michael z Wham!.
Užijte si náš singl. Jmenuje se „Wham Rap! (Enjoy What You Do)“.
Odezva byla mimořádná.
Podle Soundu jsme dělali „společensky uvědomělý funk“.
Všechno nasvědčovalo tomu, že to bude hit.
Vydavatelství na prvním singlu
zmínilo jako autory Andrewa Ridgeleyho a G. Panose.
Panos byla zkratka Panayiotou.
Naléhavě jsem potřeboval umělecké jméno.
George Michael.
George je anglická verze řeckého jména Georgios.
Michael je křestní jméno táty našich dobrých přátel.
Pomohlo stvořit image.
Byli jsme přesvědčení, že to bude hit.
Ale nedostal se ani do top 100.
Byla to katastrofa.
Nahrávací společnost měla pocit, že si musíme vybudovat základnu fanoušků.
Navrhli, abychom jezdili
po malých klubech po celé zemi.
Byli jsme déčkoví.
Jo, totálně déčkoví.
Všude byli ti samí chudáci.
Mimové a takový blbiny,
kteří vystupovali v klubech týden po nás.
George!
Ano, tady George nám zarapuje.
I když to bylo trapný
a neustále nás otravovali ožralové,
tak nás to vážně připravilo, chápete?
A jdeme na to!
Pár z vás tady vepředu poprosím,
abyste zpívali s námi.
Žebříčky na nás vyvíjely obrovský tlak
a George přišel s „Young Guns“.
Kdyby „Young Guns“ nebyly hit, tak jsme skončili.
Co to kurva je?
„Young Guns“ se dostaly na 72. příčku.
„Wham Rap!“ byl neúspěšný.
A kdyby tohle nebyl hit, novou smlouvu by nám nedali.
Zastavil se na 42. místě.
Vypadalo to, že se do top 40 nedostane.
Byl to asi můj nejhorší týden v životě.
Proboha. Bylo to děsný.
Celý týden jsem si říkal,
že za nic nestojím.
Že jsem se musel splést,
když jsem tomu už od dětství z celýho srdce věřil.
A pak nám jako zázrakem zazvonil telefon.
LISTOPAD 1982
Zavolali nám z hitparády Top of the Pops, ať přijdeme,
protože jim někdo vypadl.
Byla to jediná hitparáda v hlavním vysílacím čase.
Nikdy jsem neviděl hvězdu, co by přes ně neprošla.
Vystoupení v Top of the Pops
byl svatý grál.
Noc před tím jsme strávili v malým hotelu.
George měl smůlu a musel spát v takový ohrádce.
Byla to dětská postýlka.
Strávil tam nepříjemnou bezesnou noc,
jak mu nohy trčely přes okraj.
„WHAM! POPRVÉ V TOP OF THE POPS“
Tři,
dva, jedna...
Na pódiu jsme se na sebe podívali:
„To je ono, jde se na to.“
Dneska to vypadá příšerně.
Ale tehdy byl způsob, jakým jsme se prezentovali,
docela nový a inovativní.
Neměli jsme oblečení.
Myslím, že mezi námi kolovaly asi dva outfity.
V tom nevkusu ale taky byla určitá energie.
Bylo to celkem amatérské, ale vypadali jsme originálně.
Vypadali jsme jinak.
Je to srandovní taneček.
Ale nějak fungoval. Tehdy si ho všichni pamatovali.
Cvičili jsme u mámy v pokoji.
Tohle by žádný choreograf netoleroval.
Paráda! Dobrá práce, Wham!
A tehdy se všechno obrátilo.
Singl se dostal do hitparád.
A Wham! se ukázali.
Šťastný začátek skvělého nového roku.
To je Andrew z Wham!.
- Ahoj! - A George.
Ahoj.
Co předpovídáte na hudební frontě pro rok 1983?
No, máme tu Wham!.
- Vy už jste slavní. - Ještě musíme být první.
Musíme mít tři songy na první příčce.
Jaký hudební styl bude populární v roce 1983?
Náš.
Album číslo tři.
Jsme slavná kapela a je nám 20.
Wham! mají dva důvody k oslavě.
Andrew má narozeniny. Všechno nejlepší.
A taky se dostali do žebříčků s „Wham Rap!“.
„Wham Rap!“ se znovu vydal
a dostal se na osmé místo. Senzace.
Představíme vám kapelu.
- Dee. - Shirlie.
- George. - A Andrew.
Innervision nás představovala jako kulturní bojovníky.
„Wham! budou formovat názory
každého dospívajícího.“
A to nás nutilo psát podle určitého mustru.
Mládež se brání dospělosti.
Mrknem se na rapovaný společenský komentář
a taneční song od Wham!.
„Bad Boys“ byli na druhé příčce.
Obrovský hit.
Ale my jsme s „Bad Boys“ spokojení nebyli.
„Bad Boys“ se napsali podle vzoru.
Nevěděl jsem, co dělat a psal jsem podle něj.
A ten singl nesnáším.
Když jsme začali psát,
byl jsem nezaměstnaný, a z toho vznikl „Wham Rap!“.
Pravda byla taková, že jsme byli úspěšní.
Nekomentovali jsme společnost.
KNIHA 5
Ale měli jsme chuť dělat něco jinak.
Měli jsme vizi zbrusu nového popu.
Já mám mainstreamové posluchače vážně rád.
A kultura mladých přispěla hudbě.
Popové hudbě.
Myslím, že v Anglii se teď do hudby vkrádá
chuť utéct před skutečností.
- Co budete dělat v létě? - Točíme klip na Ibize.
- Jak se bude jmenovat váš nový singl? - „Club Tropicana“.
Před čtyřmi lety s punkem
všichni křičeli.
Teď už se nestydí, že jsou mladý a nezaměstnaný.
Radši jdou na diskotéku nebo do klubu a zapomenou na to.
Chtěli jsme přijít s novou popovou hudbou.
To byla myšlenka „Clubu Tropicana“.
Nový směr.
Nová identita.
Ani jeden z nás ještě na Ibize nebyl.
Měli jsme točit v takovém rajském butikovém hotelu.
Legendární hotel Pikes,
známé tajemství.
Útočiště pro slavné a bohaté
a celebrity té doby.
Takhle si žijí popové hvězdy.
Bylo to všechno, co jsme si s Georgem vysnili,
když jsme tu písničku u našich psali,
ale naživo jsme to nikdy neviděli.
Začalo se nám formovat, co z Wham! skutečně bude.
Dva mladý kluci,
hédonisti.
Nespoutanost mládí.
„Club Tropicana“ byl zlom, kdy jsme se stali Wham!.
Tehdy mi přišlo nemyslitelné,
že kdy budu takový idol, jako byl Andrew přirozeně.
Ale holkám jsem se líbil i já.
Zůstali jsme pár dní po natáčení.
Jednou ráno
mi v pokoji zazvonil telefon
a Yog mi povídá: „Můžeš ke mně přijít pokecat?“
To nebylo nic neobvyklého.
Prošel jsem kolem bazénu.
U něj v pokoji byla Shirlie, což taky nebylo neobvyklý.
Se Shirlie jsme se rozešli,
ale byli jsme blízké trio kamarádů.
Yog byl v posteli.
Rychle se na Shirlie podíval.
A řekl mi:
„Nevěděl jsem, jak ti to říct,
ale já jsem gay.“
„Nebo aspoň bisexuál.“
Půl roku před tím, než jsme jeli točit „Club Tropicana“,
se stalo něco,
co mi potvrdilo, že mě muži přitahují.
Byl jsem u nějakýho kluka doma.
Chtěl se se mnou vyspat, ale já se bál.
Ale uvědomil jsem si, že u něj chci přespat.
Chtěl jsem mu zůstat nablízku,
což se mi předtím nestalo.
A napsal jsem o tom text.
O tom ta písnička byla.
Dívám se, jak oddychuješ,
nemůžu spát...
A hluboce mě zasáhlo,
co se se mnou dělo.
Když jsem si uvědomil, že tu část sexuality nemůžu ignorovat,
řekl jsem to Andrewovi.
Za mě...
na nás jeho sexualita vůbec neměla vliv.
Chtěl jsem, aby byl šťastný.
Řekl jsem, že si promluvím s rodiči, ale přemluvili mě,
že to není nejlepší nápad.
Nemyslím si, že se snažili si uchránit kariéry.
Ale že jen mysleli na tátu.
Když je vám 19, tak...
Vidíte rodiče a: „Neříkej to tátovi.“
„Bože, tvůj táta se zblázní.“
Přišlo nám, že to tátovi říct nemůže.
My tři jsme si byli tehdy hodně blízcí,
ale prostě jsem se na to nezeptal správných lidí.
Bylo nám 19, 20.
Měli jsme trochu užší perspektivu.
Byl to klíčový okamžik.
A tehdy jsem vážně chtěl s pravdou ven.
A pak jsem úplně ztratil odvahu.
A čistě z nutnosti
jsem se po hlavě vrhl do Wham!
a vytvořil jsem novou postavu.
Budeš čím dál lepší a všichni budou koukat, jak se ti daří.
Vytvářel jsem si identitu skrze slávu.
Georgeovo psaní se vyvíjelo naprosto neskutečným tempem.
Já se nevyvíjel zdaleka tak rychle
a to působilo malé neshody.
Během nahrávání
alba Fantastic jsme si promluvili.
A bavili jsme se o tom, že jestli chceme být super slavní,
neměli bychom psát spolu.
Cílů, které jsme si vytyčili, se dalo dosáhnout
jedině tak kvalitními písničkami, jaké uměl psát jen on.
Pro mě bylo psaní dar, který si musím chránit.
O tom jsem nikdy nepochyboval.
Bylo mi to nepříjemné,
protože s psaním písniček jsem...
tak jsme přece začali.
Založili jsme kapelu, abychom psali písničky. Bylo to těžké.
Ale vyřešili jsme to rychle
a už jsme se o tom nemuseli bavit.
KNIHA 6
„FANTASTIC“
Vaše album je úplně skvělé.
Není na něm jediný špatný song.
Moc děkuju.
Debutové album Fantastic se dostalo na první místo.
To bylo naprosto úžasné.
A v žebříčcích zůstalo dva a půl roku.
Máte rádi Wham!?
- Ano. - Já si říkal.
Ale hudebním kritikům se „Club Tropicana“ nelíbil.
Nelíbilo se jim, že jsme shodili okovy.
Nebyl to další protest song.
Ta jejich „Casablanca“ se mi moc nelíbila...
- „Club Tropicana“. - Něco takového.
Naprosto opovrženíhodný zaprodanec.
Když vám vyšly první singly, měli jste různé fanoušky, ale teď tu vidím
spoustu dívek, které jsou do vás zblázněné.
Je to změna image? Vypadá to tak.
Začali jsme hrát v klubech
klukům a holkám v našem věku.
Ale letos jsme byli často v novinách
a v časopisech pro holky.
- To byla vaše volba. - Ano, byla.
George to štvalo,
protože ho lidi nebrali vážně jako skladatele.
- George a Andrew z Wham!. - Dobré ráno!
A obří banán dostane...
Hugo Buckley, osm let.
- Z Poyntonu, Cheshire. - Skvěle.
Jako mladší muž a mladší skladatel
jsem se vážně snažil a tohle mě bolelo.
Navzdory hudebním kritikům
jsme pochopili, že se posunujeme dál.
Slovo „pop“ byla v Anglii čtyři pět let nadávka.
My věříme, že popová hudba je hodnotná,
a lidi na to zapomněli.
Celostátní turné byla šance, jak ukázat skeptikům, že se mýlí.
Super tričko!
Nedá se to nějak prolnout s hudbou?
Pokud mělo být úspěšné,
muselo být turné Club Fantastic bez chybičky.
Musíme si to dirigovat, jinak nedostaneme, co chceme.
Předtím to bylo: „Fajn nápad, kluci“.
„Ale co vy víte? Je vám 19.
Nevíte, o čem mluvíte.“
- Ale jsou jisté... - To bylo před rokem.
...jisté základy toho, jak se člověk prezentuje,
to se nám podařilo prosadit.
Například tohle je naše vlastní práce.
Program na turné.
Byl jsem si naprosto vědomý, že když nechávám vizuály na Andrewovi,
tak se to lidem líbí.
Oblečení v show mělo reprezentovat nespoutanost mládí,
zábavu a vzrušení.
Andrewa jsem obdivoval od dětství,
jeho cit pro módu.
Hodně jsem na něj dal.
Prosadil jsem to sportovní oblečení.
Vybral jsem si červenou
a Yog, asi protože byl barvoslepý,
si vybral kanárkově žlutou.
Přidala se k nám nová zpěvačka
Helen DeMacque, říkalo se jí Pepsi.
Krásně k nám zapadla
a se Shirlie pro nás byly velkým přínosem.
Dodávaly nám šarm a jinou energii.
Celé týdny jsme zkoušeli.
A jaký už George byl,
záleželo mu na detailech.
A v Georgeově případě na naprostých detailech.
Hodně z toho, jak sám sebe viděl, utvářela jeho hudba.
A já jsem z Andrewova stínu vystoupil
do středu pozornosti.
Raz, dva...
Byl čas vyrazit na turné.
Ta hudba je skvělá a oni jsou prostě nádherní.
- Jsou sladký. - Super hudba.
Jsou krásní.
Chtěl jsem, aby si mě lidi za můj přínos všimli.
Ale neuvědomil jsem si, když to Andrew začal,
že zaprodávám svoji osobnost.
Z toho vznikla spousta nesmyslů
a já se dostal na cestu, kterou jsem nikdy neplánoval.
Nikdy jsem se neviděl jako idol náctiletých,
nic takového.
Byl jsem dost plachý.
Takže,
abych si obhájil postavu showmana,
která byla protikladem toho, jak jsem vyrůstal...
Řekl jsem si...
že to budu hrát.
Hej, hajzle.
Co to do tebe vjelo?
Hej, hajzle...
Reakce byly všude ohromné.
Bylo to naprosté šílenství.
Oba jsme byli nadšení.
Abychom ještě zvedli laťku,
George si třel o zpocené paže košíček na badminton,
hodil si ho do kalhot a pak ho odpálil do davu.
Šíleli.
A všichni!
Házejí po nás náramky.
Chytnuls podvazek?
- Včera jsem chytil podprsenku. - Já krásný podvazek.
A před pár dny kalhotky. Viděls je?
Je to super, miluju to.
Je něco, co bys dělal radši?
Teď zrovna ne. Je sobota večer.
Že bych byl v klubu nebo tak? Ani ne.
Je to fantazie. Už si na to zvykáme.
Začínáme to očekávat.
Je to senzace. Ale sotva to dává smysl.
Oba nás to překvapilo.
To šílenství, co nás obklopovalo.
Ale on na tom ujížděl.
Na Wham!, na tisících ječících holek.
Jakmile jsem to okusil,
bylo to návykové
a protože jsem byl tak nejistý, bylo to hrozně návykové.
Tohle je song jménem „Good Times“.
Wham!mánie začala.
George a jeho parťák Andrew jsou známí svými koleny,
která vystavuji na pódiu v nejrůznějších šortkách
během triumfálního turné.
Je to sexy kapela. Bylo to úžasné.
Moc jsem si to užil.
Wham!
Moc děkujeme.
Přijde na nás někdo zítra do Whitley Bay?
Tak bezva.
No tak!
Wham! Kalendář 1984.
- Rovnou na... - První...
Kdepak, prosinec je nejlepší.
WHAMTASTICKÉ!
Album na první příčce.
Turné bylo triumfální.
Kdokoli! Všichni!
Zájem novinářů byl obří.
Úžasné, naprostá paráda.
Měli jsme několik hitů.
A neměli jsme...
žádné peníze.
Z turné jsme se vraceli zpátky k rodičům.
Taková to byla bída.
Vydělal sis hodně peněz?
Ani ne. A co vyděláme, to nevidíme,
utratí se to dřív, než se o tom dozvíme.
Má to svoje důvody, proč nevyděláváme tolik,
kolik si lidi asi myslí, ale...
Jste úspěšní. Vydělává vám to?
Zeptejte se mamky.
- Je tady? - Ano.
- Co jste si koupil? - Svetr.
- Stál skoro tolik jako auto. - Rozhazujeme.
Bylo to naprosto absurdní.
Dostali jsme 4 % za singly ve Velké Británii a 2 % ve zbytku světa.
A z 12palcových desek jsme neměli nic,
i když to byl náš hlavní prodej.
Bylo to směšné.
Když přišli do studia poprvé,
chtěli slávu. Peníze až v druhé řadě.
Pak se najednou proslaví
a když jsou půl roku na to pořád v autobuse,
napadne je, že by za to asi měli dostat i zaplaceno.
„Proč to mizí v tomhle?“
„Proč tohle? Proč tamto?“ A problém začíná.
Dva 18letý kluky vzali do špinavý kavárny.
Bylo to v den podpisu vůbec fér?
Jak se dalo bránit proti tomu,
když vám řeknou, že z vás hvězdy nebudou,
když nepodepíšete?
Je to fér?
Potřebovali jsme manažera.
Mám tu knížku You Don't Have To Say You Love Me,
napsal ji Simon Napier-Bell,
který je tu právě se mnou.
V 60. letech byl Simon docela Casanova.
Simona jsem měl rád.
Poprvé jsem je viděl v Top of the Pops,
kde se ukázali jako nikdo před nimi.
Jako skupina pochopili,
jak se mají v Top of the Pops prezentovat
a zvládli to s úžasnou erotickou intimitou.
Na koho jsme narazili, nám měl dodat sebevědomí,
ale udělal to až Simon.
Novou smlouvu jsme podepsali přímo se CBS.
A v té době se rozhodlo,
co uděláme s „Careless Whisper“.
George odjel do studia Muscle Shoals v Alabamě.
Měl jsem to nahrát s Jerrym Wexlerem,
producentem Arethy Franklin a Raye Charlese
a s jeho muzikou, kteří si říkali Muscle Shoals Rhythm Section
a měli naprosto ohromující repertoár.
Byl jsem strachy podělaný.
George si Jerryho Wexlera hrozně vážil
a dost ho obdivoval.
Já tam stál, připravený zpívat,
a Jerry řekl...
Čekejte.
„Hlavně nezapomeň, že tady nazpívala Aretha Franklin ‚Respect‘.“
Nebo: „Georgi, mysli na to,
že tady Ray Charles zpíval ‚When A Man Loves A Woman‘.“
To teda pěkně děkuju,
než zazpívám kravinku, co jsem napsal cestou v autobuse.
Chtěl jsem slyšet, jak nahrávka dopadla,
protože jsme ji napsali spolu a věděli jsme, jak má znít.
A když na ní je podepsaný Jerry Wexler, musí to být paráda.
Yog se vrátil
a řekl: „Poslechni si to.“
Bylo to vykuchaný.
Ztratilo to charakter a celou podstatu.
Bylo to průměrný.
A on řekl: „Mně se to taky nelíbí.“
Nebylo to nic moc. A bylo to na mně.
Napadlo mě, že si to musím zprodukovat sám.
A rozhodl jsem se, že nechci, aby mix Jerryho Wexlera
byl finální, a tak jsem to nahrál celé znovu.
A díkybohu za to.
Když se rozhodl
nahrát „Carless Whisper“ podle svých představ,
vyzkoušel asi deset saxofonistů,
než přišel Steve Gregory a přesně to zmáknul.
Při produkci „Carless Whisper“ to bylo podruhé,
kdy zprodukoval nahrávku přesně podle svých představ.
Ano, taky jsem napsal chytlavou písničku.
Pamatuju si,
že jsem byl u Andrewa doma,
spal jsem v ložnici pro hosty, ráno jsem vstal...
Připnul jsem si na dveře ložnice vzkaz
a udělal jsem chybu.
Napsal jsem: „Vzbuď mě, než půjdeš“ jako: „Wake me up up before you go“.
A tak jsem zdvojil i „go“ na „go-go“.
A napadlo mě, že je to super název pro písničku.
A než jsme se nadáli...
„Wake Me Up Before You Go-Go.“
A lidem se to líbilo.
„Wake Me Up Before You Go-Go!“
Wham!
Jsou tu Wham! a „Wake Me Up Before You Go-Go“!
„Wake Me Up“ byla naše první jednička.
- Jak jste slavili? - U táty v restauraci.
Bylo to zásadní potvrzení jeho schopnosti
psát hity a umět s nimi pracovat.
„Wake Me Up“ ve srovnání s albem,
které jsem koprodukovat rok předtím,
ještě vyskočilo.
Najednou jsem nebyl jenom skladatel a zpěvák.
Ale i producent.
Muzikanti se nám vysmívali.
„Jak můžou tahle vypadat a dělat takovou hudbu?“
„Proč se do těch blbečků všichni zbláznili?“
Vaši desku v tisku pěkně zdrbli.
To je pravda.
Kdybych to dneska slyšel někoho zpívat,
s tím že si to napsali, zprodukovali a zazpívali,
tak bych si z nich nedělal srandu
jen proto, že mají hrozný hadry.
Na dvacetiletý frajery.
Proč by si ze mě měl někdo dělat prdel?
Po úspěchu „Wake Me Up“ jsme začali nahrávat druhé album.
Rozhodli jsme se ho nahrát na jihu Francie.
Náš vydavatel řekl, že si ho musíme zprodukovat sami,
což nám ten předchozí dovolit nechtěl.
V Château Miraval bylo skvělé tvůrčí prostředí.
George rád psal zejména během nahrávání.
Ve svém nejniternějším místě,
což je jednoduše studio.
Občas jsem hlavně producent a až potom zpěvák.
Andyho kytara má být na desítce a Hughova na jedenáctce.
Tvořím
a pracuju celé hodiny.
Můj přínos psaní a nahrávání
se omezil jenom na nahrávání.
Když rozhodnutí padlo,
bylo to těžké.
Ale cítil jsem, že je to oběť, kterou udělat musím.
Říká se, že Andrew neměl ve Wham! žádnou roli,
ale bylo to přesně naopak. Wham! byl Andrew.
A George jako mladší Andrewa napodoboval.
Byli to dva Andrewové. Ten pravý a ten falešný.
Ale jak čas plynul, tak George,
asi protože mu připadalo, že jeho kapela nereflektuje,
vložil větší úsilí do textů a produkce
a Andrewovi to nevadilo,
byl pohodář a nechal George být.
Bylo jasné,
že v té chvíli ho psaní táhlo jiným směrem
než mě.
Byl můj nejlepší kamarád
a stát se součástí takového vývoje bylo úžasné.
Myslím, že George si vlastní talent uvědomil
teprve před pár lety.
Asi si ani neuvědomoval, co všechno dokáže.
A teď si věří
mnohem víc.
Když si v hlavě skládám melodii,
jako bych na zátylku cítil, že je to ono.
Jako by tam byla celou dobu,
ale vy jste nevěděli, kde.
Jako by k vám přišla úplně v celku
a vy jste ji vytáhli odnikud.
A když vás zamrazí,
znamená to, že jste ji našli.
Yog jasně viděl, kam ho jeho talent může posunout.
Můj život byl trochu přímočařejší.
Žil jsem okamžikem.
George mi dovolil sundat si bryndáček.
Nikdy mi nepřišlo, že by mě naše hudba definovala tak, jako to cítil George.
Jeho texty byly zdrojem,
ze kterého mohl čerpat člověka, kterým chtěl být.
Já věděl přesně, kdo jsem.
Když se nad tím zamyslím,
tehdy jsem jen chtěl být na naše písničky hrdý.
Pokud šlo o hudbu, byl George sebejistý.
Ale v osobním životě tu jistotu ztrácel.
„Freedom“ byla první skladba, kterou mi Yog zahrál během nahrávání.
Klidně mohla být o jeho sexualitě.
Jako vězeň, co má vlastní klíč,
ale bez tvojí lásky nemůžu utéct.
„Vězeň, co má vlastní klíč“ a „milenec, co má druhý“.
Určitě odkazoval na vlastní dilema.
Jako mladý gay
jsem věděl, že mi není dobře, protože se tajím.
A pořád jsem si nalhával, že jsem bisexuál.
Držel jsem se kousku sama sebe, který přitahovaly ženy.
Ale v té době,
když pracujete na tom...
Když je váš cíl stát se nejprodávanějším umělcem roku,
tak si nebudete komplikovat život.
Byl jsem moc mladý a nezkušený
a nevěděl jsem, jak velká to byla oběť.
Mladý kluk, co se ještě hledal.
Věděl jsem, že Yog nemá sebevědomí.
Ale netušil jsem, jak hluboko zakořeněné ty problémy jsou.
Vzpomínku na tu malou sebedůvěru
mám už z dětství.
A jako vystrašený puberťák jsem byl hodně zranitelný.
Spoustu let byl Andrew
moje opora.
Byl jsem sebejistý.
Na vysvědčení mi napsali, že jsem potížista.
Andrew byl sebevědomý chlapec.
Byl to suverénní kluk.
George byl tichý.
Andrew byl vůdce.
Oba naši tátové přišli ze zahraničí.
Tátova rodina byla z Egypta.
Můj otec byl z Kypru.
Jeho táta byl pastýř.
A můj otec dřel jako kůň, a byl za to odměněný.
Jack ke mně byl skeptický.
Máma s tátou si mysleli, že Andrew je to nejhorší, co mě mohlo potkat.
Přišel jsem k němu domů, hrabali jsme se v deskách.
Mluvili jsme o Eltonově albu Goodbye Yellow Brick Road.
Na tomhle albu se vybudovalo naše přátelství.
Stali se z nás dobří přátelé.
Asi ve 14 letech
jsem úplně ztratil zájem o školu.
Říkal jsem si, že odmaturuju
a pak budu chvíli pracovat.
Ne.
Nemyslel jsem na nic jinýho, než na kapelu s Georgem.
Andrew na mě měl velký vliv.
Rodiče na něj tlačili mnohem víc než na mě.
Jsem z velmi konzervativní rodiny.
A protože jsem byl pánovitý otec,
chtěl jsem mu diktovat život.
Můj otec chtěl, abych se dal na akademickou dráhu.
Chtěl jsem z něj mít doktora nebo účetního.
Aby dělal, co řeknu.
„Stejně neumíš zpívat.“
Otec mi zakázal stereo a zakázal mi kupovat si desky.
Nechtěl, abych ztrácel čas
sněním o hudební kariéře.
Zavolal jsem Yogovi a řekl jsem, že zakládáme kapelu.
„Ne, to nemůžu. To asi nepůjde.“
Já ho postrčil.
Neochotně souhlasil.
Andrew byl můj idol.
Byl to první člověk, se kterým jsem se bavil,
který byl silnější než já.
Skoro všechno byl nápad Andrewa.
Andrew mi změnil život tak, jak to někdo musel udělat,
abych se stal popovou hvězdou.
Z Georgiose Panayiotou,
který vždycky zápasil s tím, jak se vnitřně definovat,
se svým vzhledem a sexualitou,
se stal...
George Michael.
ČERVENEC 1984
Věděli jsme, že „Careless Whisper“ je skvělý singl
už od počátků Wham!.
Řekl jsem Georgeovi, že ho podporuju v tom,
aby ten singl vydal sólo.
Žádné hádky se nekonaly.
Bylo nám jasné, že přijde čas,
kdy se bude Wham! křížit s mojí sólovou dráhou.
Písničku ve Spojených státech vydali
se štítkem „Wham! s Georgem Michaelem“.
Myšlenka za tím byla taková, že Wham! byli slavní doma,
ale v Americe ještě ne.
Chtěli jsme vyprodat stadiony,
jet na světové turné.
Chtěli jsme dobýt Ameriku.
George nikdy nechtěl Wham! opustit,
aniž bychom dosáhli našich cílů.
Album číslo 16.
Máme tu Andrewa Ridgeleyho a George Michaela.
Vaše první velká návštěva Spojených států.
ŘÍJEN 1984
Je to součást marketingu.
Chtějí, abychom přijeli...
A Amíky trochu navnadili.
- Položili základy, jak se říká. - Jo.
Jsem manažer obchodu Sam Goody's a máme tu Wham!.
Máme obrovskou účast. Největší, co jsme kdy měli.
Jsem jejich fanynka od roku 1981.
Oficiální tričko Wham!.
Proč jsou tak populární? Nikdo je nezná.
V newyorských klubech jsou známí.
- Jsou krásní. - Já vím.
„Wake Me Up“ byla první americká jednička.
Dveře nám pootevřela, trochu nás proslavila,
ale hvězdy z nás v Americe neudělala.
Bylo potřeba ještě hodně práce.
A všichni chtěli vědět, co jsme zač.
A samozřejmě je zajímaly holky.
Vás dva nejspíš dívky pronásledují.
Hlavně ty dospívající a možná i pár...
I pár starších.
...pronásledují vás na každém kroku. Je taková sláva těžká?
Naučíte se s tím žít a přijmete to.
Spousta rockerů to dělá kvůli děvčatům a fanynkám.
Zdá se, že vás takové věci nezajímají.
Ale zajímají.
Prostě se s tím musíte smířit.
- Tak jsem to nemyslel. - Není...
- Po nějaké... - Nejsou tak zásadní.
Když zůstanu nohama na zemi, budeme v pohodě.
A co s tím sakra udělám?
Když máš možnost se skrývat, co jinýho v tom věku uděláš?
Pro mě všechno to ječení,
na kterém Wham! stálo,
bylo především znepokojivé.
George svůj trh znal. Každý umělec prodává image
a nejsilnější image je sexuální.
Tak se prodává všechno.
Bulváry se zajímaly čím dál víc.
Já se choval hůř než George.
Andrew hodně pařil.
Ukazovali mě jako chlípníka.
ZELENÉ KALHOTKY?
Jako zvíře.
Noviny se tak soustředily na mě, že George byl nenápadný.
HŘEBEC Z WHAM
Stal se ze mě hromosvod.
Pro veřejnost byl můj pravý opak.
Za celou tu dobu jsem měl tři přítelkyně
a ještě jsem naháněl holky
na předměstí, kde jsem vyrostl.
Byl jsem vážně zmatený kluk.
Lhal jsem sám sobě.
Jeli jsme na velké turné po Británii.
V úplně jiném měřítku.
LONDÝN
VELKÉ TURNÉ 1984-1985
Vyprodávali jsme arény.
Název alba byl zábavný.
Wham! Ať je to velký. Make It Big.
Byl to Georgeův nápad. A skvělý.
Senzačně jsme se bavili,
což byl důvod, proč jsme dělali většinu věcí.
Chtěli jsme s ním procestovat svět.
Dnes se vám Wham! hlásí z exotického místa...
WHAM! V JAPONSKU
TOKIO
Wham! jsou slavní po celém světě.
Podívejte se, jak Wham!
nocovali na letišti v Melbourne.
Wham!
I když bylo turné úspěšné,
pro George
byly měřítkem talentu žebříčky.
WHAM! MÍŘÍ NA PRVNÍ PŘÍČKY
Na první příčce mu hrozně záleželo.
George potřeboval být úspěšný jako skladatel,
aby se osobně utvrdil.
Jednou v neděli
jsme byli u jeho rodičů a v televizi běžel fotbal.
Byli jsme tam jen my dva.
Yog se najednou postavil, že musí nahoru.
„Mám nápad.“
Složil jsem to na čtyřstopém Portastudiu.
Sešel jsem dolů a řekl jsem Andrewovi, že to mám.
„Letos budeme mít čtyři jedničky
a budeme mít i vánoční jedničku,
právě jsem ji složil.“
Zahrál jsem mu ji . „Jo, do prdele, to je ono.“
Chápete?
Klip k „Last Christmas“
se točil v Saas-Fee ve Švýcarsku,
vysoko v Alpách.
Vánoce byly pro Yoga vždycky velká událost.
„Last Christmas“ to mělo obsáhnout.
Ten pocit z Vánoc, jak jsme je vnímali,
fantazii.
V „Last Christmas“ byli všichni naši kamarádi.
A výborně jsme se bavili.
Nálada byla skvělá, to si umíte představit.
Dělali jsme si ze sebe srandu.
A pamatuju si, jak jsme točili...
Že nám asistent režie ve své moudrosti neustále doléval až po okraj.
A skutečný alkohol, spoustu.
Náš humor byl součástí všeho, co jsme dělali.
A myslím, že jsme se vědomě snažili
vyhnout se jakékoliv uhlazenosti.
A pak to šlo z kopce.
Postupně jsme byli čím dál opilejší.
Přijde mi vtipné, jak jsme byli vlasatí.
Přes ty vlasy ani nejsou vidět lidi.
Byl to chaos.
Bylo dost neuvěřitelné, že se to vůbec natočilo.
Věděli jsme, že máme hit na první místo.
Vydat se měl v druhém prosincovém týdnu.
Sbírce proti hladomoru v Etiopii pomůže prodej zvláštní popové nahrávky.
Přes 25 hvězd zdarma zazpívalo na dnešním nahrávání v Londýně.
Výtěžek půjde na pomoc proti hladomoru.
Když jsme se vrátili ze Saas-Fee, přišla mi žádost,
abych se zúčastnil nahrávky pro charitu.
Když Bob Geldof z The Boomtown Rats viděl záběry z Etiopie,
rozhodl se něco podniknout
a zjistil, že jeho přátelé hudebníci jsou na tom stejně.
George Michael z Wham!, Sting z The Police,
Tony Hadley ze Spandau Ballet,
Bananarama a spousta dalších hvězd
se sešlo nahrát vánoční písničku s poselstvím.
Veškeré zisky poputují do Etiopie.
Vždycky se stydím, když je kolem hodně dalších popových hvězd.
Mám tendenci se stáhnout do sebe.
Ale bylo to skvělé. Je to chytlavá písnička.
Velká hrozba pro naši čtvrtou jedničku.
Čtvrtou? Jaký je váš další singl?
Jmenuje se „Last Christmas“.
- Je hodně vánoční? - Velmi.
Nemůžu vás prosit, abyste mi kousek zazpíval.
- Kousek zazpívám. - Dobře.
- Je to takhle... - Ano.
Loni o Vánocích jsem ti dal své srdce,
ale tys ho hned druhý den odhodila...
- Ale víc vám nedám. - To bylo skvělé.
Řeknu všem kámoškám, že mi George zazpíval.
Byla to ironie
s tím „Do They Know It's Christmas?“.
Všichni si říkali, jak je to fantastické.
Že to bude určitě na první příčce.
A já měl stejný pocit.
Ale to svoje zatracené ego
jsem musel pořád zadupávat a říkal jsem si: „Do háje!“
„Do háje!“ Chápete?
Protože moje maličké ego mělo velké plány.
na čtvrtý singl na první příčce v jednom roce.
Všechno šlapalo, všechno bylo připravené.
Posledních top 20 BBC roku 1984.
Wham! s „Last Christmas“ stále na druhém místě.
A jednička už se drží druhý vánoční týden.
Band Aid.
„Do They Know It's Christmas?“ byl obrovský hit.
Svět reagoval.
Dobré zprávy od Wham!.
I když se nedostali na první příčku,
věnují celosvětové zisky z nahrávky
etiopskému fondu.
Takže naše jednička i dvojka
podporují etiopský fond proti hladomoru.
Bylo to zvláštní, jak jsme jeli domů.
S tou nejlepší vůlí,
kdy jsme se snažili o altruismus
a všechny peníze z „Last Christmas“
jsme věnovali na Afriku...
Ale ten hajzlík,
ta moje nejistota,
ta prostě chtěla čtyři jedničky v roce.
Je to iracionální
a ovládal to strach.
Mně stačilo, že jsem v kapele,
ale George chtěl víc.
Potřeboval uznání. Přesně to chtěl.
Potvrzení toho, kdo je.
Sezóna udělování cen pokračuje.
Oficiální oscaři hudebního průmyslu
se předali v hotelu Grosvenor House v Londýně.
CENA IVORA NOVELLA, 1985
Asi jeden z nejlepších skladatelů Británie za dlouhou dobu.
Doopravdy.
Lidi si z Wham! utahují jako z kapely pro mladé, co nemůže vydržet.
Ale utahují si z nich kapely, které nevydrží.
Mám dost zkušeností a dobrého skladatele poznám.
Na pódiu je srovnatelný s Barrym Gibbem, Paulem McCartneym,
s Johnem Lennonem...
Má to, co bychom s Bowiem rádi měli,
když nám bylo 21, 22.
A nemluvím o vystupování na pódiu.
Je skvělý skladatel a o tom dnešní večer je.
O skladatelích.
Tohle je to nejdůležitější, co jsem kdy dostal
a co se mi kdy stalo.
A chci poděkovat britské akademii
a všem, kteří si za poslední roky
koupili naše desky. Díky.
PLAČÍCÍ HVĚZDA WHAM
Byl jsem v šoku, že se to stalo.
Být v jedné místnosti se slavnými osobnostmi,
které mě uznávaly jako hudebníka, lidé jako Elton John...
Na to jsem si musel dlouho zvykat.
Album 25.
Čína.
DUBEN 1985
Je vskutku velká čest...
Já a můj kolega Andrew jsme hluboce poctěni...
Já to po sobě nepřečtu.
To není nic novýho!
Náš manažer Simon nám zajistil pár vystoupení v Číně.
A byl to mazaný nápad.
Ameriku komunistická Čína zajímala.
Jako první moderní popová skupina...
Můj pitomý parťák a já...
...přitáhneme pozornost světa
a rozrazíme si dveře do Ameriky.
A teď pravdu.
...jsme velice polichoceni ctěnou pozvánkou
zahrát čínské veřejnosti.
Chtěli jsme ukázat zábavu, veselí.
Hodnoty Wham!.
Celá kapela se Shirlie a Pepsi byla odhodlaná.
Raz, dva, tři...
Včera se v Pekingu dva muži ujali kulturní revoluce.
Na pódiu vystoupilo britské popové duo Wham!.
Jedná se o úplně první západní rockový koncert na pevninské Číně.
Člověka, který s vámi z New Yorku
bude mluvit, neuvidíte, ale uslyšíte ho.
Hele, jsme v televizi.
Wham! v Číně.
Dobré ráno, Georgi. Dobré ráno, Andrew.
- Dobré ráno. - Dobrý večer, Phyllis.
Georgi, můžeme... George je blond
a Andrew je brunet.
Pro vás je to přeci jen poprvé
Všichni jsou nadšení, že vás v naší televizi vidíme.
Andrewovi ještě nikdo neřekl brunet.
- Aha... - Je to kompliment, Phyllis.
Proč myslíte, že Wham! vystoupení povolili?
Asi nás považují za bezpečné,
protože my nepředstavujeme rock and roll.
My jsme víc showbyznys, pop.
Ve videoklipech a deskách,
což je všechno, co o nás vědí,
žádný rock and roll neviděli,
sex, ani drogy.
Takže je to díky vaší slušné image?
Alespoň na pódiu.
Tak počkat. A jací jste mimo něj?
To by naši diváci chtěli vědět.
To je mi jasné. Ať zapojí představivost.
Díky, Georgi a Andrew. Jste skvělí.
To bylo dobrý, ne?
Tak jdeme do města. Někoho klofnout.
- Chladí to? - Jo.
Nejlepší klimatizace v...
„Chinois“.
S Amerikou to opravdu pomohlo.
Odezva novinářů byla obrovská.
Wham! v komunistické Číně zaujali miliony nových fanoušků.
Rock přijel do Číny v podobě koncertu britské skupiny Wham!.
Pozvedlo nám to statut
na globální fenomén.
Ale pořád mi v hlavě zněl hlásek:
„Co budu dělat?“
Byl jsem dost chytrý, abych věděl, že jsem na špatné cestě.
Jestli mi záleží na štěstí,
neměl bych se snažit dohnat Michaela Jacksona
nebo Madonnu,
což jsem měl přesně v plánu.
Postava, kterou prezentoval navenek,
se těžko slučovala s tím, co potřeboval po emoční stránce.
Chci se rozvíjet jako člověk,
ale jsem jako v pasti.
Jeho budoucnost sólového umělce
závisela na úspěchu Wham!
po vzoru Prince nebo Eltona.
Nedokázal jsem zkrotit svoje ego tak,
abych nepřemýšlel nad způsobem,
jak se stát nejprodávanějším umělcem světa.
I když mi sláva začínala nahánět strach,
nedokázal jsem své ego zastavit.
KNIHA 30, 15 . ČERVENCE - 24. SRPNA 1985
Po Band Aid vznikla akce jménem Live Aid.
Yoga pozvali, aby si zahrál s Eltonem Johnem.
Pořad bude sledovat více než miliarda lidí
a mladší umělci se mohou cítit trochu nervózní.
Miliarda, to nevím.
Bude už dost těžké hrát pro 75 000 lidí,
před tolika lidmi jsem ještě nehrál.
Byla to jeho šance zazářit celosvětově.
Na pódium zveme pana George Michaela.
Písničku „Do Not Let The Sun Go Down On Me“
měl George ve své hudební DNA.
Elton pro mě byl v dětství vzor,
teď jsem tu s ním
a ten devítiletý kluk ve mně šílí: „Nemůžu uvěřit, že jsem tady!“
Všichni!
Yog mi navrhl, ať dělám doprovodné vokály.
Fajn, že mě pozval, ale byla to jeho chvíle.
George se stal umělcem sám o sobě.
A na Live Aid to viděla víc než miliarda lidí.
Přídavek byl šílený, protože na pódiu byli všichni.
Stáli jsme vedle Davida Bowieho a Freddieho Mercuryho.
Byl to neskutečný zážitek.
Užili jste si to?
Byly tam ikony celého průmyslu.
Všichni!
Byl to obrovský skok.
A to byl teprve začátek.
WHAM! AMERICKÉ TURNÉ 1985
Všichni fanouškové Wham! přišli na George Michaela a Andrewa Ridgeleyho
a jejich americké turné.
Turné po amerických stadionech Wham! America
bylo riskantní.
Wham! do té doby nikdy na stadionu nehráli.
Byl to velký risk.
Ale vyplatil se.
WHAM BODUJÍ V AMERICE
200 000 BĚSNÝCH FANOUŠKŮ
Britské duo bere svět útokem.
Ve Spojených státech už se na prvním místě umístili třikrát.
V Americe byli hrozně slavní.
Já to viděl a říkal si: „Proboha, všichni přišli na mého syna.“
Zlíbal bych ho a umačkal radostí, chápete?
Byl jsem na něj moc pyšný.
Není o tom pochyb.
Wham! to v Americe rozjeli ve velkém.
Úplně jsem otočil.
Dobrá práce, hochu.
Kdy jste si uvědomil,
že budete v Americe taková hvězda?
Byli jsme opravdové super hvězdy.
Prorazili jsme v Americe.
Dobrou noc! Děkujeme!
Byli jste skvělí! Brzy nashle!
Byl to mnohem větší úspěch, než jsem si vysnil.
A tak...
zatímco jsme křižovali Ameriku,
otázka zněla, co bude dál?
Letos jste to dotáhli dál než kdo jiný.
Jaký je to pocit, být při tom?
Připadá vám to jako největší věc na světě?
Myslím, že...
Ten úspěch v Americe za poslední rok, i když jsme na něm tvrdě pracovali,
nás hodně překvapil.
Ta rychlost úspěchu, který nás
za ty tři roky v branži potkal.
Myslím, že potřebujeme nějaký čas, jen si sednout
a pokračovat s něčím novým.
Ten zlomový bod neměl s Wham! co dělat.
Šlo o to, že jsem si uvědomil,
že jsem šíleně slavný
a jsem gay.
A to byla ta deprese. Že jsem se zahnal do úzkých.
Bacha na to, co si přeješ.
Dosáhli jsme všeho
jako super slavná kapela
a dospívali jsme.
A v určité chvíli už jsem nic z toho nechtěl.
Žárlíte na jeho sólový úspěch?
- Nezmiňujte... - Ne, já jsem toho součástí.
- Co budete dělat, až to skončí? - Co budu dělat?
Snad odejdu s grácií nebo tak něco.
Protože jsem se Andrewovi svěřil, chápal, že v sázce není jen kapela.
Ale i moje příčetnost.
A nenutil mě pokračovat.
Věděl, proč si připadám jako v pasti.
Jak se cítíte, když nahraje George hit sám
nebo hraje s jinými umělci?
- Připadáte si odstrčený? - Ne, tohle dělat má.
Umožňuje svojí kreativitě, aby se vyvíjela.
A to se musí.
Takže vy říkáte,
že když to Georgeovi šlape, je to stejně fajn pro vás?
Jo.
Občas se proslýchá, že se možná rozpadnete.
Myslíte, že to přijde?
Ano, určitě to přijde.
Andrew byl připravený skončit.
I když svou důležitost chápal,
nebavilo ho být...
terčem, do kterého si každý kopne jako do klikaře,
co se svezl s Georgem Michaelem. Byl mnohem víc.
Jednou to muselo skončit.
Oba jsme to věděli.
KNIHA 40, 10. ÚNORA - 2. ÚNORA 1986
WHAM SE ROZPADLI!
Tisíce fanoušků Wham! stály celý víkend frontu na lístky
na poslední koncert popové dvojice.
25 000 fanoušků včera dorazilo na stadion ve Wembley
ve snaze získat lístky na koncert na rozloučenou.
Odehrát jednu show bylo symbolické.
Poslední show může být jen jedna.
Vstupenky se zřejmě vyprodají za pár hodin.
Sedím tu vedle Wham!.
Jsme tu.
Máte říct: „Sedím vedle legendy George Michaela.“
Ano. Sedím vedle legendy George Michaela.
A jeho kámoše.
Bývalý parťák.
Bude vám na posledním koncertu smutno?
Nebo to bude veselé?
- Myslím... - Veselé.
Bude to od každého trochu.
Bude to náš nejlepší koncert,
a bude smutné, že je poslední.
- A jestli ne, bude to zklamání. - Snad bude hezky.
Držme si palce, ať slunce svítí,
Bůh se na nás směje a Wham! skončí, jako začali,
s úsměvem na tváři.
Fantastický konec.
- Miluju tě. - Trhá mi to srdce.
28. ČERVNA 1986
My chceme Wham!
FINÁLE
My chceme Wham!
Tady ITN. Jaký je to pocit hrát poslední koncert?
- Vzrušující. - Dáme vědět potom.
- Jo! - Litujete, že končíte?
Vůbec ne. Mockrát všem děkujeme.
Nejen za dnešek, ale za celé čtyři roky.
- Díky. - Díky moc.
Raz, dva, tři, teď!
Byl jsem hrdý.
Ten den jsem byl velmi hrdý.
A tak jsme zahráli hity ještě jednou.
Dobrý večer!
Tohle je „Club Tropicana“.
Dámy a pánové, Pepsi a Shirlie!
Když jsme končili,
nepochyboval jsem, že se můžu stát
mezinárodně úspěšným sólistou.
Tahle se jmenuje „Wake Me Up Before You...“
Go-Go!
A než jsme z pódia odešli,
bylo druhé převtělení téměř hotové.
Z Yoga
se stal umělec, jakým měl být.
Ještě jednou!
Díky moc! Dobrou noc! Byli jste senzační!
Byli jsme ohromně hrdí na to,
jaký jsme za čtyři roky udělali dojem.
Vidět, kolik tam bylo lidí,
protože Wham! pro ně představovali část mládí.
Wham! se nikdy neměli dostat do středního věku, ani být čímkoliv jiným,
než byl čistý obraz našeho mládí.
Všichni se probouzíme uprostřed snů.
Najednou zmizí.
Wham!, my a to, čím jsme byli společně,
bylo u konce.
Jestliže jsem se měl vydat tam, kam jsem mířil,
nemohli jsme se bavit tak jako dřív.
To nešlo. Pro Andrewa by to bylo moc těžké.
V něčem to byl smutný den.
Něco končilo.
Díky, že jste přišli. Díky, Georgi.
George mě objal a řekl: „Bez tebe bych to nedokázal.“
Tím mi řekl všechno, co potřeboval.
To, že se nám
společně podařilo tak obrovsky uspět.
Co představovalo naše přátelství.
Měli jsme se odloučit,
což se od dětství nestalo.
Měl jsem za něj radost.
Stál na pokraji velkoleposti.
Ale nevěděl jsem, co znamená být George Michael.
Byl jsem sám.
A netušil jsem, jak moc mi jeho podpora bude chybět.
A na tu naši cestu nikdy nezapomenu.
Byla nádherná a šťastná.
Wham!.
JAKO SÓLOVÝ UMĚLEC GEORGE PRODAL PŘES 120 MILIONŮ DESEK.
NIKDO NEBYL PYŠNĚJŠÍ A MÉNĚ PŘEKVAPENÝ NEŽ ANDREW.
V ROCE 2020 SE „LAST CHRISTMAS“ KONEČNĚ DOSTALO NA PRVNÍ PŘÍČKU.
PAMÁTCE GEORGE MICHAELA, 1963-2016
Překlad titulků: Antonie Dědečková